109 



under några decennier skördat rikare frukter, än som förut på 

 lika många sekel tillfallit henne. 



Hwasser, den mångsidige och snillrike skriftställaren, den 

 kärleksfulle läraren tillhörde, såsom bekant, en tid äfven Fin- 

 lands högskola. Han vår född den 17 September 1790 i Elf- 

 karleby socken i Upsala län; studerade vid universitetet i Up- 

 sala frän den 4 December 1804 till den 6 Juni 1812, då han 

 undergick medicinelicentiatexamen, hvarefter han den 3 Juni 

 påföljande år promoverades till medicinedoktor. Under åren 

 1813 och 1814 var han såsom sjukhusläkare kongliga svenska 

 arméen under fälttågen i Tyskland och Norge följaktig; utnämn- 

 des den 19 Mars 1817 till medicinae practicae professor vid 

 universitetet i Åbo, hvilket embete han den 30 Dec. 1829 af- 

 trädde, med rättighet att öfverflytta till Sverige. — För den, som 

 söker reda för sig Hwassers vetenskapliga ståndpunkt på samma 

 gång som Tiedemanns, måste det snart blifva klart, att hvar- 

 dera dessa utmärkta forskare rörde sig på olika grund och bot- 

 ten, gingo ut från olika principer, ehuru i det hela arbetande 

 för samma sak och på samma fält. Ty om det också ej kan 

 påstås, att Hwasser företrädesvis tillegnat sig just den s. k. 

 naturfilosofiska riktning, hvilken Tiedemann bekämpade, sä sy- 

 nes dock vara klart, att han hade en stark lutning ditåt. Han 

 var mera naturfilosof än naturforskare, om han än lika ofta ut- 

 talade sitt ogillande af naturfilosofin, som af den exakta forsk- 

 ningen. Rik på stora tankar och snillrika vuer, aktade han 

 föga de minutiösa undersökningarna och ville knappt se dem 

 tillämpade på lösningen af medicinska frågor — af farhåga, att 

 i de många detaljerna uppfattningen af medicinens höga idé, 

 dess vetenskapliga bestämmelse skulle gä förlorad. För Hwas- 

 sers siareblick var den organiska naturen en tafla, hvars bety- 

 delse han genom reflexionens styrka trodde sig kunna utgrunda 

 och förklara; den var ej som en bok, hvilken förstås först, sen 

 man inhemtat bokstäfvemas och ordens betydelse, sen man lärt 

 sig att i dessas lagbundna sammanställning läsa uttryck för tan- 

 kar och känslor. 



Den oorganiska forskningsmetodens tillämpning på den or- 

 ganiska naturens processer ansåg han i öfverensstämraelse med 



