142 



livilka i något afseende kunde jemföras med våra, icke ens med 

 afseende å deras yttre vård; men det torde äfven vara och bli 

 en nödvändighet, då våra omständigheter icke tiUåta den fin- 

 ska Vetenskaps->Societeten att anlägga särskilda samlingar, och 

 utan sådana äro ifrågavarande vetenskapers utbildning i ett land 

 knappast tänkbara. I högsta grad missgynnande för zoologin i 

 vårt land är deremot universitets bibliothekets beklagliga fattig- 

 dom på nödvändig litteratur i denna vetenskap. 



Till särdeles gynsamma konjunkturer i ett land för en 

 vetenskap måste man slutligen onekligt räkna det förhållande, 

 om densamma omfattas med värma och förkärlek af den större 

 allmänheten. Svenska författare omtala visserligen att i ett 

 nordiskt sinne skulle innebo en medfödd böjelse för naturens 

 beundran , en varm uppfattning af dess skönhet och en afgjord 

 håg för dess forskning; men skulle någon öster om Bottniska 

 viken i närvarande tid uttala detta påstående , så vore man san- 

 nerligen frestad att anse det som en — satir. Sällan torde man i 

 vårt land kunna se kärlek och beundran för naturen uttala sig 

 genom annat , än genom några brutna blommor i en förgyld vas 

 och genom en Nerium eller Pelargonium pä en fönsterkarm; och 

 den varma uppfattningen af naturens skönhet sträcker sig till 

 den observation, att utsigten från något ställe kan vara — gu- 

 domlig och vädret stundom ganska vackert. Ihågkommer man 

 dock att äfven medfödda anlag kunna slumra, om de ej väckas 

 — samt att undervisningen i vårt land ända till sednare tider 

 föga sträkt sig utom det område, som står i omedelbar berö- 

 ring med menniskans eget jag, och ibland dessa ämnen hufvud- 

 sakligen endast språk och historie — så kunde en dom öfver 

 bristande värma i vårt land ör naturen möjligtvis anses öfver- 

 ilad. I sednare tider då man småningom lärt sig inse, att det 

 finnes en hel verld äfven utom ens eget jag samt att det äfven 

 kan finnas ett vetande, en kunskap om denna verld, har man 

 för några få år sen infört äfven naturalhistorien som ett läro- 

 ämne i skolan. Då beundran för naturen samt håg för dess 

 studium väckes redan i barnaåren , skall densamma säkerligen 

 aldrig utslockna under sednare lefnadsår, och i den fullaste öf- 

 vertygelse derom, då det tillika är bekant att en person, till 



