180 



ster. I slutet af sista och hela det innevarande seklet hafva 

 Ryssar och Norrmän ansträngt sig att göra slut på Hvalrossar, 

 Salar och Renar, men fåfängt. Hvalrossjagten ensam syssel- 

 sätter ännu årligen 15 — 20 fartyg, och fastän detta präktiga 

 djur redan betydligt aftagit, är det dock på långt när icke ut- 

 rotadt. Salar och renar aftaga äfven, men finnas ännu i otro- 

 lig mängd. Man beräknar, att på en enda fjords kuster öfver 

 600 Renar i sommar fallit för Norrmäns och Qvämers (våra 

 emigrerade landsmäns) kulor. Mängden af foglar i de såkallade 

 Fogelberg är rent af fabulös. Äfven fiskarne uppträda i stor 

 massa, fastän små och till arten fä, dock vida fiere än Torell i 

 sin kända afhandling anger. 



Men en så gradiös vertebratfauna låter redan ana en 

 ofantlig utveckling inom de lägre djurklasserna (hafsinnevånare). 

 Inom några klasser vet jag oss hafva flere arter frän Spets- 

 bergen, än som ännu äro kände för Grönland, som i lång tid 

 varit föremål för Danskarnes trägna forskningar. Inom andra 

 t. ex. molluskernas , äro arterna färre, men mycket flere, än 

 man kunde vänta på så hög polhöjd. I hurudan mängd några 

 arter äfven bland moUuskerna uppträda, kan man föreställa sig, 

 då, såsom jag fann, de talrika Ilvalrosshjordarne nästan uteslu- 

 tande lefva af en enda mussla, den äfven från kapellbankarne 

 kända Mya truncata. (Denna iakttagelse har sitt intresse, eme- 

 dan det upplyser hvartill Hvalrossbetar egentligen tjena. Det 

 är nemligen otvifvelaktigt, att djuret med dessa uppgräfver den 

 nämnda musslan ur leran, hvari den vanligen ligger några tum 

 djupt. Att betarne skulle tjena djuret till lokomotionsorganer 

 på det torra, är en fantasi, som icke berättigar till det nya 

 genusnamnet „Odontobaenus". Af lägre djur hafva vi mycket 

 stora samlingar, troligen redan i Stockholm. Att många intres- 

 santa fakta för djurutbredningen i Ishafvet och många nya djur 

 ligga i det samlade materialet, är otvifvelaktigt, men det är 

 först efter dettas omsorgsfulla bearbetning, resultaterna kunna 

 dragas. 



Insektverlden är pä Spetsbergen ganska underordnad , dock 

 känna vi nu dubbelt flere arter derifrån, än före vår expedition , 

 likväl blefvo insekterna äfven denna gång försummade. Endast 



