211 



Om några i afseende ä meteorologin rådande för- 

 domar. — Af Ad. Moberg. 



(Föredrag pä års- och högtidsdagen den 29 April 1862.) 



Det har ofta blifvit sagdt, att det säkraste medel till mot- 

 arbetande och förskingrande af vidskepelse och fördomar är stu- 

 dium och kännedom af naturen, och sanningen i detta påstå- 

 ende har äfven alltid blifvit erkänd. Men så kraftigt detta svärd 

 ock varit, då det svängts för upplysningens sak, likaså skarpt 

 har det äfven bitit , då det förts af mörkrets partigäugare för att 

 dermed kufva och beherrska menskligheten, och missbruket af 

 detta vapen har måhända ej mindre hindrat menniskoandens 

 sträfvan efter sanning och ljus, än det rätta bruket deraf be- 

 fordrat densamma. Dock, det är ju en allmän genom tidehvarf- 

 ven gående erfarenhet, att de ädlaste gåfvor, en huld försyn 

 skänkt åt menniskan till hennes upplysning och förädling, äfven 

 mest varit ett sådant missbruk underkastade till vinnande af 

 låga och brottsliga ändamål. Sjelfva religionens gudomliga låga 

 har ju ofta i nedrigt beräknande eller af fanatismens yrsel be- 

 dårade menniskors händer blifvit förvandlad till en härjande eld , 

 hvars vildt och hemskt flammande sken snarare synts utgöra en 

 reflex ifrån de eviga qvalens hemvist , än leda sitt ursprung från 

 den himmelska klarhetens mildt strålande ljus. Och hvarföre 

 skulle icke då den naturliga kunskapens fackla lika ofta eller 

 oftare blifva begagnad till att förblinda mensklighetens ögon än 

 att vpptysa dem? Det är således att anses som en mera i sa- 

 kens natur liggande och sjelfFallen, än blott af en tillfällighet 

 föranledd omständighet, att det missbruk af ovanligare insigter, 

 som från forntiden är kändt under namn af magi (eller troll- 

 domskonst) innebar ett otillbörligt användande så väl af religio- 

 nen som af naturkunskapen. I och för sig hade väl magin 

 från början icke afsett endast missbruket af dessa insigter, men 

 att det i sjelfva verket snart blef fallet synes af Plinu ord: 

 Magicas vanitates saepius quidem coarguimus, detegemus- 



