215 



Dass man sicli noeh niclit gauz vom beschämenden Joclie 

 des Aberglaubens losgemacht , hat seine natiirliche Griinde. Un- 

 sere Ei'ziehuug ist nicht der Art, dass die Lehren der Wissen- 

 scbaft iiberall ins Fleisch und Blut Ubergehen. Und dann diir- 

 feu wir auch nicht verhehlen, dass die Wisseuschaft noch länge 

 nicht dem Zeile ihrer unendlichen Aufgabe nahe gekommen ist. 

 Die Nachtseiteu der Naturwissenschaft lassen sich nicht läugneu. 

 Aber darum darf unsere HofFnung nicht verzagen, ein gut Ding 

 will Weile haben. Eiue gewisse Vollendung kaun man der Wis- 

 senschaft nicht absprechen ; so wie sie uns viele Geheimnisse der 

 Natur entscldeiert und unseren blödeu Augeu offen dargelegt 

 hat, wird sie uns nach und nach auch manches Andere, das 

 UBS jetzt noch verborgen ist, enthullen und dadurch dem Aber- 

 glauben einen Schlupfwinkel nach dem anderen entreisseu". 



Men för vetenskapen är det ej nog att uttala en sådan 

 förhoppning att genom hennes forskningar vantro, vidskepelse 

 och fördomar af sig sjelfva skola försvinna, det tillkommer henne 

 äfven att göra det anspråk på sina idkare att dessa öfverallt i 

 det praktiska lifvet skola direkte bekämpa och motarbeta de 

 villfarelser, som grundat och underhålla dylika mot sanningen 

 stridande och ofta fiendtligt mot densamma uppträdande åsigter. 

 Dock huru alldagligt inträffar det ej , att vetenskapsmannen , så 

 väl som mången annan, icke vill strida emot en opinion, som 

 råkat taga fart, utan tänker: det osanna förgår dock med ti- 

 den, sanningen skall i alla fall segra till slut, äfven utan mitt 

 tillgörande — eller: mundus vult decipi, ergo decipiatur — och 

 besinnar ej att sanningen kan segra endast derigenom, att den 

 bestämdt uttalas, samt att det är en oafvislig skyldighet för 

 hvar och en, som helgat sig åt dess tjenst, att för henne stå 

 och falla. Och huru mycket måste ej vetenskapens anseende 

 lida deraf till slut, då sanningen begynner att taga ut sin rätt; 

 jag vill ej ens tala om den vetenskapsmans, som bedragande 

 sig sjelf eller andra för sanning utgifvit det, som han antingen 

 icke kunde veta eller ock visste icke sannt vara. 



Emellertid inträffar detta så ofta, att man till slut ej ens 

 sjelf märker sig vara en medbrottsling i det sedan urminnes tider 

 praktiserade bedrägeriet. Såsom exempel härå kan anföras, att 



