218 



utgår ifrån och sammanhänger på det närmaste med en helt 

 och hållet falsk uppfattning af meteorologins vetenskapliga syfte- 

 mål i dess helhet. Det är nemligen en ganska vanlig, att icke 

 säga en fullkomligt allmän mening att meteorologens egentliga 

 och vetenskapliga uppgift är att förespå den blifvande väder- 

 leken. Man har till och med till stöd för denna pretention åbe- 

 ropat såsom yttradt af vetenskapsmannen Humboldt: „att 

 naturvetenskapen då först vore något, när den med vetenskaplig 

 säkerhet kunde angifva väderlekens kommande skiften". — I 

 hvilken mening Humboldt skulle hafva uttalat en sådan para- 

 dox, är icke lätt att förstå, antingen låg deri en bitter ironi, 

 eller ock skulle dermed antydas det mål — absolut fulländning 

 — hvartill naturforskningen alltid har att stjäfva. Att Hum- 

 boldt för sin del icke instämt i det fåvitska ropet på meteo- 

 rologins divinatoriska förmåga, utan endast såsom dess åliggande 

 uppställt utredningen af det regelbundna, det af oföränderliga 

 orsaker beroende uti de atmosferiska förhållandenas vexlingar, 

 skulle jag sluta af hans yttrande i första delen af Kosmos (pg. 

 364) der han säger: „Den meteorologiska delen af den natur- 

 målning, hvilken vi härmed sluta, visar att alla processer af 

 Ijusabsorption, värmeutveckling, förändringar i elasticiteten , det 

 hygrometriska tillståndet och den elektriska tensionen, hvilka 

 försiggå i det omätliga lufthafvet, sä intimt sammanhänga med 

 hvarandra, att hvarje enskild meteorologisk process modifieras 

 af alla de öfriga som samtidigt inträffa. Denna mångfaldighet i 

 störingarne, som ofrivilligt erinra om dem, hvilka de näralig- 

 gande och isynnerhet de minsta verldskropparna (drabanter, 

 kometer, stjernfall) lida i sitt lopp, försvårar förklaringen af do 

 invecklade meteorologiska fenomenerna; den inskränker och till 

 största delen omöjliggör den förutbestämning af atmosferiska 

 förändringar, som vore så vigtig för landtbruket och trädgårds- 

 skötseln, för sjöfarten, för lifvets njutning och fröjder. De som 

 anse meteorologins värde bestå icke i kunskapen om (eller 

 kännedomen af) sjelfva fenomenerna, utan i denna problemati- 

 ska förutbestämning, äro genomträngda af den fasta öfvertygelse, 

 att den delen af naturvetenskapen, för hvilkens skull sä mänga 

 resor företagits till aflägsua bergstrakter, meteorologin, icke pä 



