231 



tastiska skepnader, med sina i vattnet fallande skuggor, ett 

 mäktigt intryck på sinnet. Man tror sig se spöken, gestalter 

 af beslöjade qvinnor, hvilka stigit ned ocli spegla sig i vågens 

 jemnade yta. Två äro vida större, än de andra och bära sina 

 hufviiden nästan lika högt med fastalandets bergsslätt. Man 

 inser, huru betecknande de gamle kallade den udde — kap Jlo- 

 lente — i hvars grannskap dessa monster anträffas: Partheniou: 

 d. ä. Jungfruudden. Till denna benämning uppgifves dock van- 

 ligen en annan orsak, antydd nedanföre, hvarmed dock den af 

 mig förmodade kunde hafva samverkat. 



På andra sidan om de tvenne jättejungfruklipporua, längre 

 inåt bugten, upptäcka vi det första qvarblefua spår af odlande 

 menniskohand , som möter oss sedan vi lemnat fyrbåken på kap 

 Fauary. Jag sade qvarblefna spår, emedan tillochmed de rui- 

 ner af det äldre Cherson , hvilka ännu Pallas och Clarke i slu- 

 tet af förra seklet funno emellan kap Fanary och kap Fiolente 

 till sista qvadersteuen försvunnit. Först här lemuar kusten en 

 mera inbjudande vy. En grönskande oas har längs strandens 

 eländiga sluttning, genom idogt och ihärdigt arbete, blomstrat 

 upp, liksom omedelbart ur hafvets öken. Bland smidiga popp- 

 lar, dunkel, cypresslik juniperus lycia, ackasier, fikonträd och 

 vinplanteriugar framskymtar en vänlig boning — det är S:t 

 Georgs kloster. I sin oskyldiga frid anar det ej, att betrakta- 

 rens öga ovilkorligt fruktar se det störta ned från sin höjd, ty 

 sä djerft har det, ett annat fågelbo, hängt sig fast vid de öf- 

 ver brädjupet sväfvande klipporna. Lätom oss gå närmare denna 

 asyl för den verldströtta fromheten, för den förföljda dygden 

 och, som man säger, äfven för den undangömda lasten. 



En smal gångstig, och likväl den enda hela kusten er- 

 bjuder till kommunikation med det inre landet, leder dit upp. 

 Men äfven denna stig är, ehuru dragen i långa utvikningar tur- 

 vis åt höger och venster, så stupande, att man blott med möda 

 och icke gerna utan något särskilt intresse vandrar densamma. 

 Till all lycka finnas på vägen några hviloplatser. Den första 

 är en liten, med kål, kurbits och dylika grönsaker bcSadd af- 

 sats kring en ännu mindre koja. Här bor (ty jag tänker mig 

 10 år tillbaka i tiden), här bor en eremit, en läng. tärd väl- 



