233 



en källa, li vilken han och andre lyckas hafva ringaktat, kan- 

 ske blott emedan det råkar vara — en poet. 



Euripides bekanta tragedi „Ifigenia i Taurien" innehåller, 

 om man sorgfälligare ser efter, så många vinkar och hänvisnin- 

 gar pä skådeplatsen för den besjungna händelsen, att man blott 

 fullkomligt godtyckligt kan antaga, att skalden diktat fullkom- 

 ligt godtyckligt. Det vore i sådant fall en besynnerlig träff, att 

 han fingerat en sådan naturomgifning och just sådana enskildhe- 

 ter, hvilka ännu i denna dag återfinnas i den geografiska och topo- 

 grafiska verkligheten kring S:t Georgs kloster. Vägen dit från 

 Grekland, sjunger han, är lång; den kan verkställas till lands, 

 men sker hellre till sjös, dä kosan tages i Pontos Axeinos nära 

 hafskusten förbi ön Leuce (nuv. Fidonisi) och Achilles' vädjo- 

 ban (sä kallades den söder om Tendra utspringande svärdfor- 

 made sandbanken) till Tauriens höga bergsstrand. Här landa 

 de två väunerne. Orestes och Pylades, dä de pä oraklets 

 bud komma för att bortröfva Artemis bildstod. En gångstig 

 (öTi|3og) leder upp till templet. De speja .omkring sig bäf- 

 vande, ty öfvex'allt framstå spär af den vilda, mot alla frem- 

 lingar skoningslösa gudinnans offertjenst; — dessa spär kan ock 

 vår fantasi tro sig upptäcka i de blodströmmar, som tyckas 

 hafva besudlande flutit öfver berget och färglagt den strimmiga 

 jurakalken. De besluta gömma sig undan till nattens inbrott; 

 då smyga de in i en håla vid hafvet, — en urholkning i klip- 

 pan, sädana denna nejd rikligen erbjuder. Jag har sjelf i båt 

 farit ett godt stycke under de icke afliigsna Balaklava bergen. 



Af öfriga naturföremål, som tragedin känner, vill jag ännu 

 blott nämna de ..Sammanslående klipporna" {2Jv^7ilrjy<xdss 

 nkrgat, NB. icke: v^öot). Man har i deras omnämnande nära 

 templet velat se ett bevis att Euripides icke tagit sä noga med 

 lokalen, der hans drama spelar; ty det är fullt konstateradt, 

 att de gamles Symplegader äro tvenne ännu för vår tids navi- 

 gation ytterst farliga klippöar vid Svarta hafvets utgång i Bos- 

 poren. Men att skalden skulle hafva begått ett sä väldigt 

 misstag , hvarvid hvarje Atheniensisk skeppare kunnat knäppa 

 honom pä fingrarna, att han utan goda skäl tillåtit sig en slik 

 geografisk omflyttning, är omöjligt pä en tid, dä hans vän lie- 



