239 



haiVa kunnat tinua så allmänt gehör, hade man ej förut (vare 

 nog att nämna Creuzer) gått till motsatt ytterlighet och tilloch- 

 med i de allra högsta regioner af vetande och konst, dit dock. 

 såsom ingen bättre än samme Muller bevisat, endast den Gre- 

 kiske anden lyftat vingen , velat igenfinna idel barbariska remini- 

 scenser, något uppstofferade likväl. 



I samma tendens arbetade Ukert, då han. i den del af 

 sitt stora geografiska verk, hvilken specielt handlar om Scy- 

 tbien, föreger att Fenicerna aldrig besökt Svarta hafvet. Det 

 vore verkligen obegripligt, huru samma vinningslystna krämar- 

 folk, hvilket hade en indrägtig handel, bergverk, purpurfabri- 

 ker och fiskerier ej blott öfverallt i Arkipelagen och längs hela 

 Medelhafvet, men hvars flottor kryssade utom Gibraltars sund 

 ända upp till Britanniska öarna samt åt annat håll , genom Ara- 

 biska viken, trängde fram till Indien, ja 2000 år före Vasco di 

 Gama kringseglat Afrika, — det vore obegripligt, säger jag, 

 huru desse djerfxe sjömän icke skulle hafva vågat sig in i den 

 jemförelsevis så obetydliga Pontos Axeinos. Huru vore det väl 

 å andra sidan möjligt, att Grekernes kolonisationer hitåt kunnat 

 erhålla en så hastig och vidsträckt utveckling (de egde öfver 

 100 orter på dessa kuster), ifall de fått börja från början, och 

 ej fast hellre intagit och fortbyggt redan förhandeuvarande men 

 afsigkomna äldre faktorier? Och huru betecknande är ej den 

 synchronismen , att dessa Grekiska anläggningar just uppstå 

 från 7:de århundradet f. Kr. eller detsamma då, till följd af 

 många samverkande orsaker, Fenicernes politiska och kommer- 

 ciella lif föll i sin långa dödskamp. 



Härtill kommer att positiva intyg i mängd förefinnas derom , 

 att Fenicerne voro Grekernes förelöpare i Egeiska hafvets nord- 

 ostligaste del, der de innehade den vigtiga ön Thasos med 

 dess dotterstäder, och i Propontis eller Marmorasjön, der Pro- 

 nektos tillhörde dem. Vidare att många dels till sin grund, 

 (Jels till sin färgläggning Feniciska myter, såsom de om den 

 Tyriske Herakles ströftåg i Scythien, om Phoinix såsom Bithy- 

 niens första bebyggare, om Feniciern Phineus såsom Argonau- 

 terues lots till Colchis, — att icke ännu nämna Artemis sagan 

 — peka än längre in åt Svarta hafvet. Slutligen att vi hafva 



