244 



hos mig den nu efter förmåga besvarade frågan: om icke just 

 här, här hvarest sjelfva naturen tillåtit lif och fägring blomstra öf- 

 ver afgrundsdjupen , också var skådeplatsen för ett af den mensk- 

 liga andens, ett af humanitetens skönaste segerminnen öfver 

 barbariets mörka blodsskuld. 



