271) 



af väselidtlig tjenst. Också stöda sig hans 1856 utgifua „Giund- 

 zlige der Physiologie und Systematik der Sprachlaute fiir Liu- 

 guisten und Taubstumraenlehrer", såvidt de röra Arabiskan, 

 förnämligast pä Wallins forskning. I sina 18G0 publicerade „Bei- 

 trägc zur Lautlehre der Arabischen Sprache" uppträder dock 

 Briicke redan sjelfständigare. Han hade nemligeu begagnat 

 mellantiden, att under ledning af en infödd Arab från Kairo, 

 den vid polytekniska institutet i Wien anstälde läraren i mo- 

 dern Arabiska Anton Hassan, studera sig in i ämnet. Dess- 

 utom hade äfven en annan berömd fysiolog, Czermak, bekant 

 bl. a. för sina experimenter med Garzias struphufvudspe- 

 gel, direkt undersökt mekaniken för de Arabiska guttuvallju- 

 den "^ c f^ ot*h s samt biträdt Briickes enahanda försök. Man 

 måste erkänna att de Wallinska uppgifterna sålunda kommo 

 under en kontroll, hvilken få linguistiska lukubrationer torde 

 hafva genomgått, och ännu färre segrande bestått. Lycka för 

 Wallin, att han redan sen yngre år varit lärjunge, jemväl han, 

 till en infödd Arab, Scheich Muhammed Tantawi i S:t Peters- 

 burg, samt yttermera både i Egypten och det egentliga Ara- 

 bien fullkomnat sina insigter. Man ser ock nu, huru väl det 

 kom honom till pass, att hafva gjort sig förtrogen med den 

 store fysiologen Joha^jnes Mijllers läror och åsigter. 



Utan att här ingå i några detaljer, vill jag blott erinra 

 att de Wallinska ortoepiska karakteristikerne långt ifrån att 

 vederläggas eller antiqveras , tvertom i de allra vigtigaste punk- 

 ter vunnit en ny bekräftelse genom Briickes granskning. Det 

 visar sig t. ex. att hans beskrifning af strupljudeu håller prof- 

 vet under Garzias spegel; att mången såsom det i förstone tyc- 

 kes nog klyftig fysiologisk bestämning, såsom den om en viss 

 nasal resonans hos ^jo, rätt fattad, fullkomligt försvarar sin 

 plats. A andra sidan bör dock äfven anmärkas , att några an- 

 dra resonemanger i hans skrift, dels såsom det om Ja i vissa 

 enskildheter förblifva något sväfvande eller oklara, dels, och 

 bland dessa förnämligast det angående medelbokstäfverna (li- 

 quidae j J i» tj *^cb gutturalen p), icke i allo kunna föras på 

 hans kapitel. 



