281 



Neka torde man ej heller kunna att Lepsius omsorgs- 

 fullare än Wallin och än hvarje af hans föregångare granskat 

 och bestämt de Arabiska bokstäfvernas indelning i lokalklasser 

 eller afgjort, hvilka Ijudorganer och partier i dessa vid deras 

 uttalande äro verksamma samt huru de äro det. Huruvida han 

 deremot, ehuru med Wallin delande „den Vortheil eigner Er- 

 fahrung in Bezug af die heutige Aussprache der Araber, und 

 zwar verschiedener Stämme in ihren Wohnsitzen", lyckats att 

 skarpare och korrektare än dennes fina öra attrapera sjelfva 

 ljudet, må lemnas derhän; derom disputeras hela skriften ige- 

 nom. När tankarna öfverensstämma säges deremot icke alltid 

 så noga , hvem som är upphofsmannen , och svårt torde ofta bli 

 att afgöra det. Ett enda exempel vare nog. Lepsius gör utan 

 vidare, dock pä ett ställe med „ich beraerke nur'" användning 

 af den följdrika observationen om den djupare stämningen i Se- 

 miternes språkverktyg, hvarigenom samma bokstaf hos dem och 

 vesterländningen särskilja sig till ljudet. Detta är alldeles rik- 

 tigt samt i sin allmänhet redan en trivial sanning, men har dock 

 af ingen blifvit sä musikaliskt uttryckt som af Wallin. Han 

 säger: „Je mehr die Sprachen ausgebildet werden, desto mehr 

 treten die Kehlbuchstaben in den Hinter- und die Lippenbuch- 

 staben in den Vordergrund, wie dies z. B. bei den romanischen 

 Völkern und den Eugländern in höhem Grade der Fall ist. Das 

 Sprachinstrument schiebt sich, so zu sägen, immer mehr vor- 

 wärts, während es in roheren öder ursprönglicheren Sprachen 

 tiefer liegt. Der tiefste Kehlspirant verschwindet dann allmälig 

 ganz und gar, und die auf der Gränze der Kehle gebildeten 

 Laute gehen, je nach der Eigenthumlichkeit der verschiedener 

 Nationen, in die naheliegenden Laute der Mittelzunge iiber, z. 

 B. ch in s' uud ts' u. s. w., sowie auf der andern Seite die auf 

 der Spitze der Zunge gebildeten Laute gern nach den Lippen 

 vorgeschoben werden und iii f iibergehen, wie dies im Russischen 

 un& Tilrkischen gewöhnlich mit dem griechischen Q" geschieht". 

 Af högt intresse är äfven Lepsii mera utförda resonncmaug om 

 bokstäfvernas ethiska karakter, hvartill icke heller antydningar 

 saknas hos Wallin. Den förres påstående att nasaltonen uti 

 Tanvin (som Wallin äfven funnit hos BeduinerneJ vore ett rent 



