4 



stone i sjelfljudens uttryckande, skulle således åter böra störas, 

 det vore alltså af intet värde, att de utmärktaste språkkännare 

 och editorer — De Sacy, Ewald, Fleischer, Flligel m. fl. — häri 

 tänka lika sinsemellan och olika med förslaget! Föröfrigt 

 hvilar Barbs system delvis på vissa egendomliga åsigter, dem 

 han tidigare uttalat i en undersökning ""Uber das Zeichen 

 Hamze" (Wien 1858), men hvilka kritiken icke kunnat gilla. 

 Svårare är att vederlägga Brilcke, ja nästan omöjligt 

 att ens angripa hans ståndpunkt. Han har ännu 1863 i den 

 lärorika skriften '"Ub. eine neue Methode der phonetischen 

 Transscription" (i Wiener Sitzungsberichte. Bd, XLI p. 223 

 — 285) icke bllfvit och blir säkert aldrig en anhängare af 

 Lepsius, hvars system han anser rakt förderfligt, der det gri- 

 per in på det fonologiska gebitet. Sina närmaste föregånga- 

 re har han i Ellis samt i "Kadmus"" (Berl. 1862) af F. H. 

 du Bois-E-eymond. Hvad nu den transskriptiva sidan af den 

 nya metoden beträffar, så användas från början till slut de 

 förunderligaste krumilurer, hvilka hvarken söka eller finna 

 någon motsvarighet i hittills kända alfabeter. Förundran by- 

 ter sig dock till erkännande, när man närmare efterser hvad 

 metoden åsyftar. Det är mindre bokstafsformer än bokstafs- 

 Ijud, som i dessa klangfigurer afbildas. Han säger sjelf om 

 sin transskription : "Sie soU nicht die fremländische Schrift 

 ersetzen, sondern sie soU neben sie gestellt werden, um sie 

 zu erläutern und da, wo es noch keine Schrift giebt, soll sie 

 zunächst dazu dienen, die Sprache abzubilden, damit sie auch 

 in der Ferne und ohne Ubertragung durch den lebendigen 

 Mund erlernt und wissenschaftlich untersucht werden kön- 

 ne. Ob man dann aus meinen Schriftzeichen öder aus den 

 Lateinischen ein- Alphabet bilden -wirå - - - das ist eine se- 

 cundäre Frage - - -". Vi hafva här en skala för den fone- 

 tiska, inre halten och betydelsen i hvarje artikulation. Så- 

 lunda erhålles en kontroll öfver uttalets renhet, språkljudens 

 konkordans i skilda tungomål, deras dialektiska afvikelser 

 o. s. v. Äfven för Finskan och Svenskan meddelas prof, 

 hvilka jag skulle göra mig ett nöje att här af bilda, ifall ej 

 dertill behöfliga typer särskildt måste graveras. — Briickes 



