10 



ord för ord och bokstaf för bokstaf , men äfven tecken för 

 tecken, föröfrigt, liksom Araberne sjelfve, öfverlemnande åt 

 den läsande att prononcera fullkomligt rätt eller något litet 

 orätt, hvilketdera hans insigter tillstädja. Då man ju endast 

 ser originalskriften, men icke hör densamma, vore det visst 

 obilligt att af transskriptionen fordra mer *). Denna oupp- 

 hinneliga fordran hafva dock de flesta systemer mer eller 

 mindre medvetet låtit verka på sig, alldeles som trodde sig 

 någon kunna skrifva Franska eller Engelska så, att ingen un- 

 dervisning i prononciationen mer betarfvades, att icke nämna 

 dialektbrytningarnes otal. Äfven den Brockhauska transskrip- 

 tionen griper, väl föga i Arabiskan, men i Turkiskan efter en 

 sådan drömbild, och har derföre med rätta blifvit i denna 

 punkt varnad af Wickerhausers kritik '"Zur Transscription 

 Tiirkischer Texte" (i Zeitschr. d. Deutsch. Morgeni. Ges. 

 1864. Bd 18 p. 509 fF.). Att Lepsii system alldeles icke 

 räcker till, utan tvertom kan leda till villande missförstånd, 

 fattadt såsom fonetiskt, fann jag redan innan jag jäste sam- 

 ma anmärkning hos Briicke i hans afhandling af 1863. 



Således: jag skrifver l:o) ord för ord, bestämdare: grupp 

 för grupp. Det är mig icke obekant, att de största auktori- 

 teter för Sanskrit vidhålla ett motsatt förfarande eller hvad 

 man kallat fullständig "Worttrennung"'', hvilken Brockhaus 

 äfven utsträckt till Arabiskan. Skilnaden är dock den, att 

 det inhemska förfarandet i Sanskrit hvilar på en falsk och 

 oriktig uppfattning af stafvelsernas natur (jfr Bopp, Sanskr. 

 Gr. p. 6 f.), hvilket man ej emot bättre vetande bör imitera, 

 då deremot Arabernes inseparabilia hafva goda skäl för sig. 



Vidare skrifver jag 2:o) bokstaf för bokstaf. De Brock- 

 hauska kombinationerna kh, gh, sh synas mig oantagliga, helst 

 de påkalla en skild diakrisis för h (se ofvanf.); dessutom är 

 sh specifikt Engelskt samt kh och gh okända i Romarnes, om 

 ock stundom begagnade i modern skrift. Alif otiosum är den 



*) Detta hindrar ej Lancerau i den redan citerade recensionen 

 att påstå: "Ce qu"il faut surtout quand on transcrit un mot, c'est de 

 permettre au lecteur le plus inexpérimen té de prononcer ce mot 

 aussi bien que le prononcerai celui qui Ta écrit."!! p. 101. 



