11 



enda bokstaf, hvars imiterande jag anser onödigt, så mycket 

 mer som det äfven saknas i vissa Arabiska texter. Afven 

 ham[a initiale antydes, om man så vill, tillräckligt af sin vo- 

 kal. I valet af transskriptionsbokstäfver framhålles, såvidt 

 möjligt, karakterernes affinitet och funktion, icke mindre i 

 originalspråket än i Svenskan. Enligt redan allmänt veder- 



taget bruk uttryckes | , s med spiritus lenis ', c 

 ritus asper ^\ dock vore det godt, om man för d 



genom spi- 

 dessa tvenne 



ljud, eller åtminstone det sednare, kunde förena sig om ty- 

 per, hvilka hafva ett fullkomligare utseende af bokstäfver ocli 

 bättre samstå med sina grannar. Ofriga för Arabiskan egen- 

 domliga karakterer återges i närmast förvandta former, för- 

 sedda med punkter, hvilka sednare, allteftersom sibilation el- 

 ler aspiration är för handen, ställas i förra fallet under, i 

 det sednare ofvanom bokstafven. Detta enkla förfarande ger 

 = t, L = t-, Jb = t-, ^ = h', g' = h", ^ = g. (hellre g), 



ö = d, (jo=z, j^ = s, c = g- Töry tages f, emedan 

 formerna äro beslägtade och deremot det lena z (hvars form 

 är i^j^^ j) icke finnes i Svenskan. Att p: bör återges genom 



en variation af g synes sjelffallet, ehuru Brockhaus, liksom 

 ock Lepsius i sednare editionen af sitt arbete, föredragit j med 

 Engelskt uttal, hvarigenom han tvingas att begagna y såsom 

 konsonant för ^. Det punkterade ö i fem. ändeisen ^ di- 

 llar gjort mig bekymmer; jag har här funnit mig tvungen 

 att skrifva aru" ; jag kunde ock, såsom alla andre gjort, nöja 

 mig med atun, ehuru t är O^ samma ändelse utan nunation 



är 5 -^ = ah, vulg. ä. 



Sluteligen skrifver jag ock 3:o) tecken för tecken, I 

 denna del har mycken obestämdhet varit och är ännu rå- 

 dande bland metagraferne. Deraf har äfven dissensus upp- 



kommit i sättet att ange alif unionis; ^.Uu skrifves af Brock- 

 haus bi 1 -lähi, af Lepsius bi llahi, vaXÄ+V ai den förre 



