14 



Om de tama fårrasernas hybrida uppkomst. — 

 Af Fr. W. Mäklin. 



(Meddeladt den 19 September 1864.) 



I det föredrag, som jag vid Vetenskaps-Societetens års- 

 fest den 29 April innevarande år hållit öfver den Darwinska 

 transformationsläran, har den åsigten af mig blifvit uttalad, 

 att den betydliga mängd såkallade raser, man numera äger 

 af en stor del tärada djur, till en väsen dtlig del måste anses 

 såsom mellanformer, uppkomna genom hybridisering dels af 

 ursprungligen mer eller mindre olika såkallade geografiska 

 varieteter, dels af former, hvilka af naturforskare betraktas 

 såsom fullkomligen skilda arter, eller hvilka åtminstone skuUe 

 anses såsom sådana, ihändelse de ännu skulle anträffas i deras 

 vilda tillstånd. Jag har i korthet anfört att både historiska, 

 filologiska äfvensom naturhistoriska fakta tala för denna åsigt^ 

 formen af ett föredrag har likväl utstakat gränser för en ut- 

 förligare behandling af detta ämne vid ifrågavarande tillfälle, 

 och jag hoppas derföre framdeles se mig i tillfälle att åter- 

 komma till en och annan fråga rörande de tama formernas 

 uppkomst. För denna gång skall jag till betraktelse fram- 

 hålla endast några fårraser, hvilkas uppkomst genom hybri- 

 disering af skilda stamformer torde kunna anses fullkomligen 

 afgjord, 



I det nyaste systematiska kompendium öfver alla kända 

 nu lefvande och utdöda däggdjur yttrar sig den allmänt kän- 

 de författaren beträfTande den tama hunden och dess mång-a 

 förmenta varieteter: ""Die Wandelbarkeit der Formen hat ihre 

 Grenzen. Cultur und Zucht werden nie Bastarde öder Ras- 

 sen mit einer Zehe mehr öder vi^eniger, mit Schwimmhäuten 

 zwischen den Zehen und ohne solche, mit kuglig gewölbten 

 kamm — und leistenlosen Schädel und mit stark comprimir- 

 ten durch hohe Leisten und starke Kämme markirten Schä- 

 del, die um das dreifache in ihrem Längenbreitenverhältniss 



