17 



ken af Linne på ganska goda grunder beskrifves såsom en 

 egen sjelfständig art under namn af Ovis guineensis. Detta 

 species utmärker sig icke allenast genom sina ovanligt höga 

 fötter, starkt kullrigt böjda näsben, sin länga svans o. s, v., 

 utan äfven genom det egendomliga förhållande, att dess kropp 

 endast är betäckt af konturhår, utan några underliggande ull- 

 hår. Denna art har således i sitt ursprungliga vilda tillstånd 

 säkerligen icke vistats i några högre bergstrakter, der dess 

 höga ben dessutom varit för densamma fullkomligen olämp- 

 liga och dess hårbeklädnad icke något skyddsmedel emot ett 

 strängare klimat. Då äfven vilda bergsfår (t. ex. Ovis am- 

 mon och Ov. musimoti) ganska lätt låta tämja sig, är det in- 

 galunda förvånande, att det guineiska fåret liksom den af 

 Pallas beskrifna Ovis steatopyga blifvit utrotad i dess vilda 

 tillstånd på dess ganska lätt tillgängliga boningsplatser. Af 

 denna Ovis guineensis^ som äfven är känd under benämningen 

 af Damara-fåret^ finnas emellertid i Afrika bastarder med det 

 vanliga fåret, som endast fläcktals äro betäckta med ull. Dy- 

 lika blandade och vanligen skäckiga raser känner man äfven 

 från Ostindien och China. Med anledning af den form, som 

 finnes beskrifven i Griffth anim. Kingd. IV, p. 330, uttalar 

 J. A. Wagner i Schrebers Säugt/uere V, p. 1435, den förmo- 

 dan, att portugisarne öfverfört det högbenta fåret från sina 

 besittningar i Afrika till Goa samt att det sedermera i Ost- 

 indien blifvit kroaseradt med andra fårraser. I Buchanan's 

 Trawels from Madras through Mysore beskrifvas med indiska namn 

 äfvenledes tvenne ostindiska fårraser, som bland annat genom 

 sina korta svansar väsendtligen afvika från Ovis guineensis. 

 Af ren ena af dessa raser har jag varit i tillfälle att se och 

 undersöka ett exemplar, hvilket äfvenledes bär de tydligaste 

 spår af sin hybrida härkomst. Jag skulle visserligen m5^cket 

 gerna ineddela min åsigt om uppkomsten af denna form samt 

 närmare beskrifva densamma, men är ej berättigad att gå en 

 annan person i förväg, som äger närmare rätt att meddela 

 notiser derom. Enligt Buchanans beskrifning bär denna 



utuntur. . . Ego quondam juvenili fervore ductiis horum animaHum 

 dorso insidens ad qvartam miliarii partem delatus fui." 



2 



