28 



de vilda Turkmanerne, hvilka nomadisera öster om Kaspiska 

 hafvet till Aralsjön och de i norr om desse uppemot Ural 

 och Sibirien kringirrande Kirgiserne bevara det gamla språ- 

 ket i nära nog ursprunglig gestaltning, åtminstone såtillvida 

 att de Islamitiska tillsatserne lätteligen låta bortskilja sig. 

 Dock gäller om deras, liksom äfven om de sedan Dschingis- 

 chans tider i Ryssland qvarblefne Nord-Turkarnes eller Ta- 

 tarernes idiomer, att de, såsom saknande litteratur, på ort och 

 ställe böra undersökas. För Tatariskan är oändligen litet 

 gjordt ännu (af ett par Ryska lärde), för Turkmaniskan så 

 godt som intet. Kirgiserne, hvilka erbjuda den egna före- 

 teelsen att till sina kroppskarakterer och traditioner vara lika 

 rena Mongoler, som de till språket äro Turkar, hafva i nya- 

 ste tid ganska lifligt intresserat forskningen, utan att likväl 

 några märkligare resultater för linguistiken blifvit synliga. 



Ost-Turkiskan eller Dschagataiskan (s. k. efter en Dschin- 

 gisid) är f. n. framför andra beslägtade idiomer på dag- 

 ordningen; hvarje nytt votum, hvarje ny framställning från 

 detta fält emotses och följes med begärlighet. Med visshe- 

 ten om denna forsknings vigt i och för sig förknippar sig 

 hoppet, att genom densamma ett direkt ljus skall spridas öf- 

 ver vest- och midtel-Asiens fornförhållanden äfven i histo- 

 riskt hänseende. Redan Klaproth rigtade i flera arbeten upp- 

 märksamheten på Uighurerne *), detta gamla, högst minnes- 



■") Castrén har i sina etnografiska föreläsningar gjort sig mycken 

 möda att, tvertemot Klaproths och andres varningar, pä det närmaste 

 förena Uighurerne (hvilkas namn han anser vara upplcommet genom 

 en eufonisk omkastning af första stafvelsen i Jughor) med de i me- 

 deltidshandlingar ofta nämnda Ugrierne 1. Jugrierne. Sävidt jag ser, 

 är dock detta en förspilld lärdom. Ugrierne voro och äro rena Fin- 

 nar, Uighurerne Turkar. Denna sanning bestrider väl Castrén ej, men 

 han drifver derbredvid den satsen, att det gifvits en tid, då de båda 

 stammarne bodt tillsammans i det innersta Asien , då de äfven skola 

 hafva stått i närmare frändskap till h varandra, än den numera mellan 

 Finnar och Turkar allmänt erkända. Han säger nemligen 'då enligt 

 min framställning de Turkiska och Finska Ugrierne bära samma namn, 

 så bör det äfven på sådan grund kunna antagas, att begge dessa stam- 

 mar fordom lefvat i inbördes gemenskap samt derför blifvit med hvar- 

 andra förvexlade." Detta kan allt hafva en svag möjlighet för sig, 



