29 



värda Turkiska kulturfolk. Efter honom hafva v. Hammer- 

 Purgstall och Fr. v. Erdmann (sednast i sin "Temudschin" 



men såvidt dei-till slutes af namnlikheten, är hypotesen lika godtycklig 

 som om någon ville förmoda, att alla de personer, hvilka i Finland kal- 

 las Finnar fordom och genom sina uranor gjort mera skäl för denna 

 benämning än numera. Hvad åter Castréns öfriga grunder vidgår, må- 

 ste jag hålla dem för ännu mindre bindande, ty de äro mestadels blott 

 följder af det förhällande jag här anser nyttigt att påpeka. — Uighu- 

 rernes fädernehem är södra sluttningen af Altai, inåt Hög-Asien, vi kun- 

 na, för att hafva en fast punkt, nämna nejden af Karakorum. Före 

 Thukius uppträdande voro de frie, men underkufvades af desse, tills 

 de äter i medlet af 8:de årh. blefvo desses herrar och slutligen, efter 

 det äfven många andra beslägtade djMiastier vexlat i Hög-Asien, jemte 

 alla öfriga Turkiska stammar i början af 13 seklet kommo under Mon- 

 golerne. Den stora massan af Dschingischans härar bestod af Tur- 

 kar, hvilka under de ständiga krigstågen spriddes kring hela Asien samt 

 inåt Ryssland (der ock Turkar funnos förut). Redan på folkvandrin- 

 garnas tid hade dock ett parti af Uighurerne dragit sig öfver Bolortagh, 

 medan den förnämsta delen ännu qvarstannade på sina gamla boplat- 

 ser och mindre hopar trängde inåt Kina, der de ännu lefva, talande 

 det gamla Uighur språket. Mot vester gingo dock alla större Turkiska 

 folkrörelser. Sedan de börjat öfverstiga Bolor blef Turan deras ge- 

 mensamma mötesplats, der de underkufvade den äldre Ariska befolk- 

 ningen (de s. k. "Tadschiks"). Turans vida slätter kunna anses för 

 alla Turkiska stammars andra fädernehem, såsom ock namnet Turk-i- 

 stan d. ä. "Turk-landet" nogsamt röjer. Redan i början af medeltiden 

 torde dock den Uighuriska nationaliteten få antagas (genom sin bild- 

 ning) hafva varit den här predominerande och hafva gifvit upphof åt 

 landskapsbenämningen "Ugrien". — Äfven Finnarnes uräldsta utgångs- 

 punkt må (dock med mycken tvekan) medgifvas hafva varit Altai; tänkom 

 dock ej härvidlag pä bergets södra sida, — ty dä råka vi i en laby- 

 rint, hvarur, såsom den historiska forskningen f. n. står, ingen utgång 

 finnes. Huru härmed må vara, är det dock visst att vid den tidpunkt 

 då Uigurien, Ugrien uppstod, funnos redan Finnar i dess norra delar; 

 dessa voro Ostjakerne och Vogulerne, kanske ock andra stammar, hvil- 

 ka sedan vandrat bort mot Volga eller än längre vestvart. Det är möj- 

 ligt att Ostjakerne blifvit så kallade först af Turkarne, som i dem sågo 

 "fremlingar" (ett hypotetiskt etymon för namnet). Hvad Vogulerne be- 

 träffar, så erinrar deras namn påfallande om Ugor, och de hafva otvif- 

 velaktigt erhållit det först såsom bosatta i Ugrien, ty sjelfva kalla de 



sig Mansi. Af allt detta synes således, att Uighur C^*:^' igur 1. 



^^A-Cji ilgftr) är ett genuint folknamn bland Turkarne, men för vissa 



