31 



stel, behöfver — den man hvilken det omsider tyckes hafva 

 funnit. 



Sist uttalade och mången dermed fjermare eller närmare 

 sammanhängande tanke — hvaraf detta meddelande fått sitt 

 upphof — väcktes hos mig genast, då jag i det nyss hit an- 

 lände 4:de häftet af Zeitschr. d. Deutsch. Morgeni. Gesellsch. 

 för 1864 läste en kort, men innehållsrik recit öfver Ungraren 

 Vambérys vandringar i ödemarkerna öster om Kaspiska 

 hafvet. Denna recit ingår i ett bref af Tyske konsuln D:r 

 Blau i Trapezunt till Prof. Fleischer i Leipzig, och skulle 

 säkert icke blifvit publicerad, om icke äfven dessa tvenne ut- 

 märkte vetenskapsmän och linguister ansett sig berättigade 

 att vid Vambérys sträfvanden fästa de aUrabästa förhoppnin- 

 gar. För min del känner jag om den raske vandrarens lit- 

 terära antecedentier endast, att han redan för några år till- 

 baka i Constantinopel sysselsatte sig med Turkiskt lexikali- 

 ska arbeten. Huruvida den reseberättelse, han haft för afsigt 

 att under sistförlidne sommar utgifva, redan sett offentlighe- 

 tens ljus, är mig obekant. Från Trapezunt, der Blau sam- 

 manträffade med honom i Maj detta år, ärnade han öfver 

 Tyskland begifva sig till London. Det säges om honom, att 

 han eger insigt och kännedom i de genomvandrade länder- 

 nas seder och språk "wie wohl keiner vor ihm". Hans dag- 

 böcker, hvilka fördes dels på Ungerska, dels på Tyska, men 

 i Turkisk skrift, skola innehålla de värdefullaste antecknin- 

 gar öfver hans iakttagelser. Bland hans samlingar uppräk- 

 nas förskottsvis ost-Turkiska handskrifter samt originalbref 

 och folksånger af Turkmaner och Kirgiser, jemte en redan 

 temmeligen framskriden Dschagataisk ordbok, hvilken med 

 det första skall fulländas. Marschrutan var följande, 



Vambéry valde Teheran till utgångspunkt för sina ströf- 

 tåg. Han gick dock icke ensam. Nej, han hade hedern att 

 åtnjuta sällskap af icke färre än 25 tiggardervischer från Cho- 

 kand, det nordostligaste, närmast den stor-Kii-gisiska horden 

 belägna chanatet i Turan; sjelf var han förklädd till en dy- 

 lik munkbroder och lyckades, om ock ofta med fara för sitt 

 lif, genom på förrhand förvärfvad bekantskap med kamrater- 



