65 



åsigter härom äro i vissa delar egendomliga och stödja sig 

 dels på andras, dels pä egna iakttagelser under ett mångårigt 

 sjömanslif. Jag skall söka att i största korthet sammanfatta, 

 hvad väderboken härom förtäljer på spridda ställen och utan 

 egentligen vetenskapligt sammanhang. 



Alla meteorologer med Döve och Herschel i spetsen 

 antaga tillvaron af tvenne stora, kontinuerliga luftströmmar, 

 eller passadvindar, en nedre och en öfre, som röra sig i mot- 

 satta rigtningar. Den genom solens lodrätt fallande strålar 

 upphettade jordytan inom tropikerna meddelar sin värme åt 

 den omgifvande luften, hvilken derigenom blifver lättare, upp- 

 stiger i höjden och utbreder sig åt båda sidor, strömmande 

 sålunda från eqvatorn at polerna, samt ersattes äter af en kal- 

 lare och tyngre luft, som från polartrakterna strömmar åt e- 

 qvatorn. Strömmarnes ursprungliga, rigtningar från söder till 

 norr eller tvärtom blifva dock, såsom bekant är, störda ge- 

 nom jordens vridning kring sin axel, som sker från vester åt 

 öster. Polarströmmen eller den nedra passaden blifver efter 

 vid iordens rotation och antaarer en allt mer vestlisr riirtnina' 

 ju längre den avancerar. Med eqvatorialströmmen eller den 

 öfra passaden är förhållandet motsatt; den medför från de lä- 

 gre latituderna ett öfverskott af rotationshastighet, som efter- 

 hand förorsakar en afvikelse åt öster, hvilken dock modifie- 

 ras af en annan i motsatt rigtning verkande orsak. Under 

 sin skenbara dagliga rörelse utöfvar nemligen solen en drag- 

 ning på atmosferen, hufvudsakligen märkbar i den heta zo- 

 nen, och åstadkommer derigenom en lindrig rörelse af hela 

 luftmassan åt vester. Men ju mer den varma luften under 

 sin utbredning åt norr afiägsnar sig från eqvatorn, desto mer 

 gör sig den ursprungliga rotationshastigheten gällande; den 

 nämnda vestliga rörelsen upphör snart och öfvergär i en öst- 

 lig. Den varma luftströmmen vrider sig sålunda spiralfor- 

 migt först något litet åt vester, men sedan allt mer ät öster, 

 ju mer den afiägsnar sig från eqvatorn. Kommen till högre 

 latituder finner den varma luftmassan icke mer tillräckligt 

 utrymme för sin fria utbredning, emedan .parallelcirklarne der 

 blifva trängre. Den måste derföre komprimeras, tränga ned 



