0(1 



i den luftström, som rör sig deruncler i motsatt rigtning, och 

 dels bekämpa densamma, dels till en betydlig del förena sig 

 dermed, hvilket sker långt innan strömmen hunnit 45° lati- 

 tud. En del återvänder sålunda åt eqvatorn; återstoden fort- 

 sätter sin väg åt polen, nedstigande till jordytan, såsnart en 

 minskning eller ett tillfälligt upphörande af polarströmmen 

 det tillåter. Inom tropikerna har man sålunda i allmänhet 

 en ostörd luftcirkulation och ett jemnt klimat. I de tempe- 

 rerade zonerna deremot kämpa de båda motsatta luftström- 

 marne om herravälde samt åstadkomma derigenom stormar 

 och en ombytlig väderlek. De båda luftströmmarne hafva 

 sina särskilda fysiska egenskaper, hvilka de i det längsta bi- 

 behålla och hvarpä de igenkännas, äfven om deras rigtning 

 genom tillfälligt motstånd blifvit förändrad. Den sydliga är 

 varm, fuktig och lätt, den nordliga kall, torr och tung; den 

 förra medför lågt, den sednare högt barometerstånd. Luft- 

 massor med så olika egenskaper förena sig icke utan svårig- 

 het; när det sker inom de tempererade zonerna, antager den 

 förenade luftströmmen vanligen en rigtning, från vester eller 

 nordvest, hvarvid således eqvatorialströmmens större rörelse- 

 moment prevalerar. 



' Angående stormarne har Döve uppställt en teori, som 

 numera antages af de flesta. Enligt densamma är en storm 

 ingenting annat än en storartad hvirfvelvind kretsande om- 

 kring en cirkelformig eller' elliptisk yta, inom hvilken luften 

 är jemförelsevis orörlig och ett lågt barometerstånd herrskar. 

 Den uppkommer i allmänhet, då den nordliga- och sydliga 

 luftströmmen från sina motsatta håll ila till en punkt, der 

 luften af någon anledning blifvit ansenligt förtunnad. , Ge- 

 nom den s3^dliga strömmens vridning åt öster öch den polära 

 strömmens vridning åt vester, erhåller stormen sin roterande 

 rörelse, som i vår hemisfer alltid är rigtad motsols (från hö- 

 ger åt venster), i den södra tvärtom. Utom nämnda rota- 

 tion, hvars hastighet i periferin kan uppgå till 10 ä 12 sv. 

 mil i timmen, hafva dessa c5'kloner äfven en progressiv rö- 

 relse, hos oss vanligen rigtad åt nordost med en hastighet af 

 2 ä 3 mil i timmen. En cyklon fortgår sällan mer än två 



