85 



na ar inlemnades till K. Vet. Akademien och snart bör lemna 

 tryckeriet. 



Den vigtiga frågan, under hvilka förhållanden samt i hvad 

 mån arterna äro föränderliga, gaf mig anledning att under och 

 efter den senaste resan till Spetsbergen underkasta de der 

 häckande foglarne en noggrannare undersökning. Det visa- 

 de sig, att alla sådana arter, som äfven kläcka i sydligare 

 trakter, mer eller mindre märkbart afvika från sina sydligare 

 stamförvandter, samt bilda högeligen anriiärkningsvärda lokal- 

 racer. Många afvika så betydligt från t. ex. de Skandinavi- 

 ska formerna, att de ansetts för egna arter, men enligt mina 

 undersökningar kan ingen enda af de Spetsbergska lokalfor- 

 merna göra anspråk på arträttighet i zoologisk mening. Bland 

 alla dessa erbjuder den Spefsbergska ripan måhända det stör- 

 sta intresse. Denna fogel, som är circumpolär och förekom- 

 mer i alla högnordiska länder, lefver äfven på de Skandina- 

 viska fjellen, på de Schweitziska alperna, på Pyrenéerna och 

 på de Skottska högfjellen. Ehuru exemplaren från olika lo- 

 kaler alltid visa smärre afvikelser, tillhöra de dock en enda 

 verklig art. Den Spetsbergska är störst af alla, liknar mest 

 den Grönländska och Isländska, och torde få anses represen- 

 tera den ursprungliga och äldsta stammen, som under glacial- 

 tiden spridde sig till Schweitz, Pyrenéerna och Skottland, 

 och ännu fortlefver der på de högsta fjellen närmast snöregio- 

 nen, ehuru förändrad och under helt olika förhållanden. Ri- 

 pan på Spetsbergen är åtminstone 9 månader af året hvit, 

 men i Skandinavien endast 6 eller 7, i Schweitz 5, och i 

 Skottland blott 3 månader. Då snön på de Skottska fjellen 

 ligger mycket kortare tid än i Schweitz, och den Skandina- 

 viska vintern fortfar längre än den Schweitziska, medan Spets- 

 bergens kuster äro längst snöbetäckta, är det i ögonen fallan- 

 de, att tiden för vinterdrägtens bärande hos denna art står i 

 ett bestämdt förhällande till den tid marken på h varje ort är 

 snöbetäckt, alldeles såsom hos dalripan, Lagopus subalpinus, 

 hvilken i Skandinavien är halfva året hvit, men i Skottland 

 aldrig erhåller sin hvita vinterdrägt och derföre ansetts för 

 egen art. Lagopus scoticus, eller såsom hos haren Lepus va- 



