92 



dets allmänna eller helst på dess lärda bildning, man kunde 

 önska. Eller bör väl omdömet utfalla annorlunda, så länge 

 det faktum fortbestår, att den förnämsta delen af hennes 

 produktioner, hennes akter, i ojemförligt större antal exem- 

 plar söker sig utvägar till utlandet, än kring hembyggderna? 

 Detta är en brist, utan att behöfva vara ett fel — eller om 

 det skall såsom sådant förklaras, så är det dubbelt, jag ville 

 säga ömsesidigt, utan att nämna hvem den andra parten är. 



Den större allmänheten kan af begripliga skäl endast 

 hafva sinne för vetenskapens mest handgripliga eller konkret 

 användbara resultater- för att förstå värdera forskningen så- 

 som sådan, särdeles om hon sträcker sin ban bortom den när- 

 maste 'synkretsens föremål, fordrar en själsblick långt mera 

 skärpt och odlad än den som kan vara hvar mans. Det gif- 

 ves likväl ett fält, der vetenskapen, utan att behöfva anlita 

 den populära metodens alltid slippriga utväg, bör kunna vänta 

 en större mottaglighet från mängdens sida^ detta fält är det 

 fosterländska. Inseende detta, har Societeten sedan 1857 öpp- 

 nat tvenne serier publikatiouer, hvilka under hufvudtitlarna 

 "Bidrag till Finlands Naturkännedom, Etnografi och Stati- 

 stik" samt "Bidrag till kännedom af Finlands Natur och Folk" 

 utgifna parallelt med hennes akter, tala till vidsträcktare kret- 

 sars kunskapsbegär och patriotiska tänkesätt. Också "Öfver- 

 sigten" af Societetens förhandlingar synes vara egnad att när- 

 mare sammanlänka den vetenskapliga forskningens och den 

 allmänna bildningens intressen i vårt land. Kanske skola 

 förhållandena utveckla 'sig derhän, att nämnda "Öfvcrsigt" 

 komme i form af månadsskrift att oftare och regelmässigt på- 

 minna om sin tillvaro. Endast är det klart, att i sådant fall 

 redaktionsarbetet och dess mångfaldiga besvärligheter icke 

 länoTe, såsom hittills, fin2:e åhvälfvas ensamt Societetens be- 

 ständige sekreterare, hvars bona officia' hon redan i så hög 

 grad tager i anspråk. 



Af de flyktiga antydningar jag tillåtit mig öfver Socie- 

 tetens ställning till allmänheten, framgår för alla dem, hvilka 

 känna den ursprungliga uppgiften för vårt samfund, att den- 

 samma märkbart och, som jag hoppas, tidsenligt utvecklat, 



