110 



sjöar innesluta, på den missliusliallning, som med dem så 

 länge egt rum. Den artificiella fiskodlingen hade redan i 

 åtskilliga länder burit vackra frukter och om ock beskrifnin- 

 garna af den framgång, hvarmed denna odling flerstädes be- 

 drifvits, lida af betydliga öfverdrifter, så är det dock otvif- 

 velaktigt, att densamma i förening med en rationel fisksköt- 

 sel i allmänhet, kan för vårt land blifva af oberäknelig nytta 

 och, om det lyckas att tillbörli gen befolka våra sjöar och elf- 

 var, i någon mån ersätta de guldkorn, hvarefter vi vid deras 

 stränder förgäfves letat. Styrelsen insåg vigten af denna nä- 

 ringsgren och ville åt en kunnig person anförtro att uppgöra 

 förslag till fiskeriets befrämjande i landet. Holmberg erhöll 

 detta vigtiga uppdrag. Om sommaren 1857 reste han i Sve- 

 rige och Norge för att göra sig bekant med fiskodlingen der- 

 städes samt utgaf efter sin återkomst en berättelse om sina 

 iakttagelser; följande sommar anställde han undersökningar 

 om fiskens aftagande i Finland, inspekterade särskilda fisk- 

 odlingsanstalter, anlade nya och blef efterhand med hela sin 

 verksamma själ införlifvad i detta sitt nya kall. Här syntes 

 han ock ändtligen komma att vinna stadig anställning, då 

 han den 27 ]Mars 1860 utnämndes till inspektor för fiskerier- 

 ua i landet. Men denna lyckliga ställning skulle han ej 

 länge få behålla; ett tärande bröstlidande hade redan länge 

 hotat att förkorta hans dagar; sjukdomen begynte nu göra 

 hastigare framsteg, en till ett varmare luftstreck företagen 

 resa och ett års vistelse derstädes kunde ej. hämma dess lopp. 

 Den 23 December sistl. är gjorde den slut på hans lif. 



Vi hafva i föregående teckning sökt gifva en bild af 

 Holmbergs vetenskapliga verksamhet: man skall säkert för- 

 undra sig öfver den lätthet, hvarmed han var i stånd att med 

 sin andes krafter omfatta så olikartade föremål och gerna er- 

 känna att han var en mångsidig talang, en riktbegåfvad, för 

 bildningens alla former öppen natur; men denna mångsidig- 

 het tyder dock äfven derpå, att djupare vetenskapliga prin- 

 ciper icke fått slå rot i hans sinne. Och i sjelfva verket så 

 förtjenstfulla hans arbeten än äro, så bära de ock i mer eller 

 mindre grad dilettantismens stämpel; också var hans själsvä- 



