117 



bölja numera knappast orkar fram till Hellesponten, ja som 

 icke ens räckte till att släcka törsten hos Xerxes' förbitågan- 

 de härskaror — är ej den en trogen hild af de små förhål- 

 landen, hvarur poeten hemtade sina ingifvelser, en bild — 

 måhända af hans egen skaldeådra? . Åtminstone får man väl 

 betvifla, huruvida den sednare är riklig nog att, såsom före- 

 gifves, ännu i våra dagar skänka saft och 'kraft och näring 

 åt en ädel och fördomsfri hänförelse, helst dess flöden länge- 

 sedan måste hafva upptagits af och försvunnit i det "allmän- 

 na medvetandets" rymliga reservoir. Och ändteligen : för vår 

 tids vidgade blick, för vår sköna, herrliga, upplysta tid borde 

 väl det kunna anses ringa, som fordom ansågs stort. 



Unge tviflare, tappre granskare! innan du fäller din, 

 säkert för alltid bestående, slutdom: läs blott ännu engång 

 din Iliad — och erkänn, till din egen heder, att du denna 

 enda gång blifvit besegrad. Men spara mig försöket att gissa 

 huru detta tillgick, försöket, att ur din själ, ur din rika ung- 

 domskänsla tömma öfvermättet af dess förtjusning. Jag visste 

 det förut: hvarje förnyad läsning af hans verk kallar fram 

 en förnyad hyllningsgärd med friska, doftande blommor kring 

 den gamle skaldekungens minnesstod. 



Således, icke nu en utläggning af Homers poetiska för- 

 tjenster; vi hafva konstkritici nog och mer än nog. Jag skall 

 blott bjuda till att från den filologiska vetenskapens närva- 

 rande ståndpunkt undersöka, hvad det djupast är, Homer be- 

 sjungit, hvilken den tilldragelse, som uppburit hans mäktiga 

 inspiration. Ty, hvad man än må säga om konstens skapel- 

 ser : de äro stora, de äro eviga blott då de rota i en stor verk- 

 lighets jordmån. Allt det öfriga är stundens sådd och stun- 

 dens skörd; det må vara för sekel, men det består ej för 

 seklerna. Jag frågar derföre 



Hvad gällde kampen kring Ilions murar? 

 Var det en insats värd Homers snille? vanns der en seger, 

 värd vår och alla förgångna och alla kommande tiders jubel? 

 Rådfrågom häfderna. 



Redan Plato, denne Greklands frejdade tänkare, har 

 fällt ett vigtigt ord i frågan: han yttrar i sin dialog om la- 



