118 



garna: "Alldeles liksom vi frukta storkonungen (i Persien), 

 så fruktade våra förfäder Ninives väldiga makt. Ty en stor 

 skuld hade desse våra förfäder ådragit sig genom eröfringen 

 af Ilion, emedan detta rike var en del af Assyrien." 



Dessa ord äro högst märkvärdiga. De bära vittne, att 

 Grekerne ännu på Platos dagar, efter en rad af de mest ly- 

 sande segrar historien vet omtala, tänkte sig möjligheten af 

 ett förnyadt, ett lyckligare anfall från Persiens verldsmonarki 

 eller hellre verldsdespotism. En fasansvärd möjlighet! Först 

 ett sekel sednare, då Alexander d. stores svärd trängt in i 

 hjertat på den hotande kolossen i öster, blef denna fruktan 

 afskuren i sin rot. 



Men de anförda orden innehålla dessutom en historisk 

 notis af största intresse^ de gifva vid handen, att Ilion eller 

 Tröja hört till den forn-Assyriska rikskroppen. Denna upp- 

 gift, hvilken så med ens och så bestämdt förflyttar Ninives 

 och Babylons välde från det inre Asien ända till Medelhaf- 

 vets mot Europa sträckta kust, har den klassiska filologin tills 

 sednare tider ej velat tro, ej kunnat tro, ty hon måste i och 

 med detsamma säga farväl åt en hel mängd af sina käraste 

 förutsättningar och drömmar, — bland andra äfven den om 

 den Grekiska kulturens obemängda ursprunglighet. Man har 

 derföre menat, att Plato sannolikt följt Ktesias, hvilken åter 

 härvidlag, liksom så ofta annars, vore föga pålitlig. 



Verkeligen uppräknas i ett ännu behållet fragment ur 

 sistnämnde historikers förlorade arbete, ibland andra Assyriska 

 lydländer, äfVen Tröja med sitt gebit. Endast inser jag ej, 

 vid anstäld jemförelse, huru Platos ord, i det sammanhang 

 de förekomma, kunde vara lånade från Ktesias' helt torra 

 namnförteckning. Men äfven antaget, att det förhåller sig 

 som man påstått, så förlorar deras trovärdighet intet derpå; 

 ty att Ktesias, åtminstone denna gång, sagt sanningen, detta 

 låter, enligt min mening, bättre bevisa sig än hvarjehanda 

 andra satser, hvilka den filologiska ortodoxin låter gälla fullt. 



Ktesias, som varit med i slaget vid Kunaxa (401), tje- 

 nade derefter under en lång följd af år vid Persiska hofvet. 

 Han hade der godt tillfälle att samla materialier för sitt, se- 



