125 



pä kilskrifterna lästa tårtan^ hvilket betyder "befälhafvare" samt 

 äfven begagnas af Profeten Esaias (20, 1) såsom titel för en 

 Assyrisk höfding. Bland öfriga orter från samma nejd för- 

 tjenar isynnerhet att uppmärksammas det redan förut om- 

 nämnda Assos, der man Junnit monument af Assyrisk konst- 

 stil, ty Assos står i språkligt hänseende mycket nära Assur 

 eller Assyriens eget namn. Såsom Semitiska röja sig äfven 

 städerna Uadramyltion och Kebren m. fl. Det förra namnet 

 anträffas ganska ofta, der Semiter varit bosatte, tillochmed i 

 Arabien (Hadramaut), och skulle enligt sin sammansättning 

 kunna öfversättas ''dödens nejd." Kebren (Kebrem) åter er- 

 inrar osökt om kabirim = "de store'' d. ä. om de s. k. "Ka- 

 birerne", gåtolika demoner, hvilkas dyrkan isynnerhet hade 

 anhängare på den gentemot belägna Samothrakiska kusten. 

 Detsamma måste sägas om staden Astijra vid Hellesponten ; 

 dess namn är nästan identiskt med Aslor eller Astarte, d. v. s. 

 med den nyssnämnda Assyriska gudinnans, som ock der hade 

 ett tempel. 



På samma sätt kunna en stor del af de 'IVoianska per- 

 sonsnamnen analyseras. Priamos härledes af det Semitiska 

 pera ''am = "folkets furste." Assarakos, som enligt Homeros 

 var broder till Hos, är ett namn, hvilket så mycket tryggare 

 låter sig återföras till stammen Assur, som det ännu läses i 

 Assyriska kilskrifter. Att Kapys (son till Assarakos), Dåres, 

 Gorgythion, Ukalegon, Ableros samt äfven Paris m. fl. på 

 intet sätt kunna deriveras t. ex. frän Grekiskan eller dermed 

 beslägtade tungomål.; skall man lätt medgifva, om det ock, å 

 andra sidan, från linguistikens närvarande ståndpunkt blefve 

 vanskligt att för dem påyrka en Assyrisk eller helst Semitisk 

 etymologi. Öfverhufvud gäller i den Semitiska onomatothe- 

 sin, att dessa folk, såsom redan inses af folktaflan i genesis, 

 ofta göra orters namn till personliga, icke tvertom. 



Jag har med afsigt hittills, så mycket som möjligt, und- 

 vikit att i förevarande utläggning inblanda Homers namn el- 

 ler citater ur hans verk. Det är dock klart, att ehuru hans 

 dikter icke äro vetenskap, denna sednares, från andra håll 

 vunna, resnltater draga domen öfver sig sjelfva, derest de jäf- 



