141 



att de verkligen ännu i denna dag åstadkomma en sådan af- 

 nötning och afslipning, äfvensom att de vid foten, der de 

 smälta, qvarlemna den sand, det grus och de stenar, hvilka 

 de medföra, i form af åsar af mer än 100 fots höjd, med o- 

 nötta stenblock ofvanpå, drog han deraf den slutsats att på 

 alla ställen, der en slik afnötning och refFling af bergen samt 

 sandåsar, rullstenar och stenblock finnas, äfven glaciérer må- 

 ste hafva existerat. Men emedan dylika fenomen förekom- 

 ma icke blott öfverallt på Europas kontinent och i England, 

 utan äfven enligt Hithcocks undersökningar i nordliga -de- 

 larne af Amerika, måste han antaga att vid någon period ef- 

 ter tertiärformationens tid en stor del af jordens norra half- 

 klot eller i Europa terrainen iirån Skandinaviens fjällar ända 

 till alperna varit betäckt af från dessa bergsryggar utgående 

 glaciérer och sålunda dess yta utgjort ett verkligt ishaf (mer 

 de glace). 



Men för att kunna göra oss en föreställning om denna 

 åsigts tillämpning på förevarande fall, är det nödvändigt att 

 ännu företaga en digression till nutidens glaciérer t. ex. på 

 alperna. Glaciérer, gletscher, eller, som de pä nordiska forn- 

 spräket kallas, jöklar, äro stora ismassor på kammen och slutt- 

 ningar af öfver snögränsen sig höjande bergskedjor, hvarifrån 

 de glida ned i dalarne och vid nordligare latituder till och 

 med ned i hafvet. De uppstå af de eviga snöfälten, som un- 

 der det de på undve sidan och vid sin lägre gräns smälta o- 

 upphörligt skrida nedåt och förnyas eller tillvexa upptill. 

 Sådana finnas på alla europeiska berg som uppnå snögrän- 

 sen: på alperna, skandinaviska bergen, Island och Spetsber- 

 gen. Karpatherna, Kaukasus och" Pyrenéerna ega endast min- 

 dre betydande glaciérer. på Himalaya och mellersta Anderna 

 saknas de helt och hållet. Ehuru de hafva sitt ursprung af 

 snö, bestå de dock af is, till färgen varierande emellan hvit, 

 hvitgrå, sjögrön, himmelsblå, ända till djupt azurblå. Denna 

 is är likväl icke fullkomligt sammanhängande eller fast, utan 

 dels en sammangyttring af korn, dels likasom sönderbråkad, 

 full af oräkneliga remnor och sprickor. Den bildas sålunda 

 att der bergen sträcka sina ryggar öfver den eviga snöns 



