143 



änd- som sidonioräner en enda uppstå belägen på midten af 

 den förenade glaciéren, i sådant fall kallas den en längdmo- 

 rän, hvilken såsom en sandås sträcker sig i glaciérens rörelse- 

 riktning. Bergen eller klipporna, hvaröfver dessa glaciérer 

 framgått, äro slätslipade förmedelst det fina sandpulver de 

 medföra på sin undre yta, men äfven refflade och skråmade 

 af kantiga stenstycken, som sutit i isen fastfrusna. 



Man inser häraf att de nordiska diluviala eller postplio- 

 cena fenomenerna genom denna giaciérteori ganska väl för- 

 klaras i det som angår bergens erosion, rullstenarne, sand- 

 åsarne, såsom moräner betraktade, och de erratiskä blocken 

 (åtminstone till någon del), men hvad de icke lika väl för- 

 klara, äro de lager af hafssnäckor och fin sand, som förekom- 

 ma uti eller ofvanpå sandåsarne — äfvensom sjelfva möjlio-- 

 heten af en glaciérbildning sträckande sig ifrån de skandina- 

 viska fjällen ända in i midten af Tyskland, der den kunde 

 möta alpglaciérerna, måste vid första påseendet förefalla höo-st 

 problematisk. 



Pä grund af dessa inkast stödjer sig hufvudsakligen de 

 engelska geologernas, såsom Forbes och Murchisons, oppo- 

 sition emot glacicrteoriens tillämpning på det norra Europa. 

 Medgifvande riktigheten deraf så vidt den angår alpernas, 

 och närmast kringliggande trakters erosionsfenomener, bestri- 

 da de möjligheten af en glaciér. betäckande hela eller halfva 

 Europa. Utan att i dess helhet godkänna den Sefströmska 

 hypotesen eller rullstensfloden, anse de dock de ifrågavaran- 

 de fenomenerna böra tillskrifvas hufvudsakligen vattnets in- 

 flytande. De föreställa sig att före tiden af deras inträff^ande 

 Skandinavien och Finland nedsjunkit omkring jiartusen fot 

 under sin nuvarande höjd öfver hafsytan, så att dessa länder 

 helt och hållet eller åtminstone till aldrastörsta delen voro 

 betäckta af ishafvet, hvars sydliga strand utgjordes af norra 

 Tyskland, som då troligtvis stod högre än för närvarande. 

 Plötsligt höjde sig Skandinavien och Tyskland sänkte sig, 

 likväl icke på en gång, utan i flere efter någon tid repetera- 

 de ryckningar. Hafvet med sina simmande isberg och'isbe- 

 täckning i allmänhet svallade för hvarje gång häftigt åt aUa 



