144 



sidor, medförde stenar, grus och sand, som dels förut funnits 

 på hafsbotten, dels just vid dessa katastrofer lösrycktes frän 

 de krossade bergen och kringspridde desamma åt alla håll, 

 så långt de enorma svallvågorna kunde föra dem. Sålunda 

 spriddes fragmenter af de finska bergen öfver hela norra Ryss- 

 land nära till Ural eller ända till Petschora-floden, till trak- 

 terna af Nischni-Novgorod, Orel och Woronesch, samt Li- 

 tauen och Polen, medan de svenska och norska svämmades 

 till Preussen, Mecklenburg, Danmark, Hannover, Westpha- 

 len, Nederländerna och England. Slipningen af bergen för- 

 orsakades åter af de stora ismassor och isberg, som kringfly- 

 tande i detta haf ofta måste komma i beröring med dess 

 stränder och botten, samt med tillhjelp af mellanliggande 

 sand och grus i allsköns beqvämlighet kunde gungande i vå- 

 gorna förrätta detta arbete, hvarefter vid en ny höjning de 

 af vågorna framdrifna eller i isen fastsittande kantiga klipp- 

 stycken repade dem. Sandåsarne voro verkliga sandbankar, 

 bildade' dels småningom af hafsströmmar, dels plötsligt sam- 

 manvräkta af de ofvannämnda svallvågorna. De erratiska 

 blocken kringfördes af simmande isstycken, såsom ännu i 

 våra dagar sker, och strandade merendels på sandbankar och 

 grundare, d. v, s. mera upphöjda ställen. 



Denna teori synes väl vara tillräcklig att förklara alla 

 fenomenerna, men de många sänkningar och höjningar (de 

 senare skeende ryckvis) som enligt densamma måste antagas, 

 ty under tertiär-perioden stodo dessa länder öfver vattnet, 

 och måste således först hafva sjunkit några tusen fot, (refF- 

 lorna på de norska fjällen hafva observerats ända till öfver 

 5000 fots höjd) derpå stigit till nuvarande höjd eller deröf-1 

 ver, sedan åter sjunkit och nu igen stiga, göra densamma 

 nog komplicerad och dess s. k. translatoriska vågor, som fört 

 och rullat stenar nära 300 geogr. mil, äro knappast antagliga. 

 För att utveckla den behöriga styrkan måste' höjningen ske 

 hastigt, men i sådant fall upphörde den äfven snart, under 

 det fenomenen antyda en både kraftig och länge fortfarande 

 verkan. Och det som bestämdt motsäger densamma är l:o 

 det att bergen icke slätslipas och poleras af hafvets vatten 



