150 



öka medeltemperaturen så, att snögränsen höjdes ända öfver 

 de högsta bergstopparne. Frankland anser just en process i 

 omvänd ordning hafva fövsiggått i naturen. Från början var 

 oceanens temperatur och till följe cleraf luftens medelvärme 

 så hög, att snögränsen sväfvade möjligtvis äfven öfver de hög- 

 sta bergens toppar, men i och med detsamma oceanens vär- 

 me aftog, höljde sig den ena toppen efter den andra i stän- 

 dig snömantel, hvilken småningom tillvexte och under den 

 strängaste isperioden nådde sin största utsträckning, hvarifrån 

 den åter drog sig småningom uppåt till följd af en förmin- 

 skad afdunstning, hvilken medför, såsom vi sett, ett höjande 

 af snögränsen. (A andra sidan åter är det likväl klart att 

 pä de orter, der haf och land är så afkyldt att dess ytas me- 

 deltemperatur ligger betydligt under 0°, snögränsen ånjo dra- 

 gés nedåt och kan såsom i Grönland nedstiga ända till hafs- 

 ytan.) 



Tiden tillåter mig ej att här längre fortsätta detta refe- 

 rat af den nämnde författarens anförda argumenter för sin å- 

 sigt, nemligen hans bevisning för bibehållandet af en hög 

 temperatur hos oceanen längre tid än hos den fasta jordytan, 

 hans bemötande af de inkast emot denna hypotes, hvilka han 

 förutser skola göras, och det utkast han gör till en bild af 

 Europas klimatförhållanden näst före och i början af isperio- 

 den. Jag har blott velat anföra det sagda, för att ådagaläg- 

 ga att möjligheten af en allmän glaciérbetäckning af Europa 

 vid tertiärperiodens slut låter tänka sig på grund af ännu 

 gällande naturförhållanden, utan att man behöfver anlita nå- 

 gra abnorma och enkom för ändamålet tillskapade fysiska el- 

 ler geologiska hypoteser. 



