157 



serverat förmedelst en försilfrad glasreflector af 7 tums aper- 

 tur, hafva funnit icke otydliga spår af en förgången glaciér- 

 tid, åtminstone hafva flere af dess dalar, fåror och strimmor 

 förefallit honom såsom sannolikt uppkomna genom glaciérer. 

 Sålunda har han trott sig uti tvenne höjdsträckningar på mån- 

 ytan skåda s. k. ändmoräner, den ena vid ändan af den 

 märkvärdiga strimma, som begynner nära basen af berget 

 Tycho (vid månens nedre kant) och går förbi Bullialdus, 

 samt passerar kratern Lubienitzky. Midtemot denna krater 

 och nästan tvärsöfver strimman finnas tvenne mot norr krökta 

 landtryggar, som påminna om de koncentriska moränerna af 

 Rhoneglaciéren. Den andra finnes vid nordliga ändan af den 

 präktiga dal, som går förbi östliga randen af Rheita. — Men 

 huru förklara uppkomsten af glaciérer på månen, pä hvil- 

 kens yta nu intet tecken till vatten finnes? Och har sådant 

 någonsin funnits der, hvart skulle det då tagit vägen? 



Antage vi enligt nebularhypotesen att månen afsöndrat 

 sig ifrån jordens massa och de således en gång haft samma 

 temperatur, så måste afsvalningcn af månmassan framskridit 

 vida längre än jordens, så vida dess yta är nära Vi 3 af den 

 sednares, men dess volum endast V4 9- Denna månens afsval- 

 ning måste hafva åtföljts af en kontraktion, hvilken svårli- 

 gen kan tänkas hafva sträckt sig till betydligare djup utan 

 att bilda en mängd af ihåligheter i det inre. Många af dessa 

 stå troligen genom remnor i förbindelse med ytan och. utgö- 

 ra sålunda reservoirer för mänhafvet, dit det dragit sig in 

 och förmodligen Jåna^t före detta antagit fast form. Antager 

 man att kon fraktionen varit lika stor med granitens vid af- 

 kylning, så skulle en sänkning af temperaturen lika med 100'^ 

 C. föranledt ihåligheter af IV j.^ millioner (eng.) kubikmils 

 rymd, hvilka varit mer än tillräckliga att herbergera hela 

 mänoceanen, i fall den stått i samma förhållande till månens 

 hela volum, som jordoceanen till jordklotets. 



Om nu förhållandet är sådant med månen, så kan man 

 ej undgå att derur draga den slutsats, att en liqvid vatten- 

 samling (verldshaf) endast så länge kan existera på en pla 

 nets yta, som den eger tillräcklig inre temperatur för att mot- 



