158 



stå dess inträngande i det inre. Månen framställer således, 

 enligt författarens åsigt, för oss en profetisk bild af det öde, 

 som en gång förestår vår planet, nemligen det att slutligen 

 beröfvad sin yttre ocean ocli allt vatten på ytan, ånyo "öde 

 och tom" på allt organiskt llf, fortsätta sin, såsom det tyc- 

 kes, då mera helt och hållet ändamålslösa vandring omkring 

 solen. 



Härmed slutar Frankland sin afhandMng, Från natur- 

 forskningens synpunkt tör också intet vidare kunna tilläggas, 

 ty dennas syftemål ligger nu mera fjerran skildt från förut- 

 sägelse om hvad i en afiägsen framtid skall eller kan ske. 

 Då likväl ändamålslöshet är något, som ej låter förena sig 

 med verldsstyrelsens idé, så kunne vi icke, äfven från denna 

 synpunkt, komma till någon annan konklusion angående jor- 

 dens framtida öde, än den att hennes nuvarande beskaffen- 

 het småningom förändras, och slutligen, förr eller senare, en 

 total regeneration eller omskapning för möjligen helt andra 

 ändamål med all sannolikhet henne förestår. Men i afseen- 

 de å tiden för dessa förändringar måste också naturforskaren 

 instämma deri, att "tusende år äro för Gud såsom den dag i 

 går framgick och såsom en nattvakt." 



