42 
teringen upphört kunde man iakttaga, huruledes dessa fläckar 
antogo en ljusare färg och i stället de vanliga tvärfläckarna på 
sidan allt mer och mer med sin naturliga färg framkommo, lika- 
som ett svart fluidum runnit från de koncentrerade fläckarna 
på ryggfenan ner till de ställen på sidorna, der de vanliga tvär- 
banden eller fläckarna förekomma. Den försvunna röda färgen 
kunde ej upptäckas, men äfven den återkom, såsom redan nämn- 
des, sedan fisken blef försatt i ro. — Denna företeelse torde 
kunna tillskrifvas en mekanisk retning i huden och står icke 
isolerad. AGaAssIz har meddelat, att några fiskarter, deribland 
t. ex. Salmo fario, Lota fluviafilis och Silurus Glanis, när de 
genom snabba rörelser vilja befria sig från menniskors händer, 
antaga en intensivare färg, men att de straxt derpå blekna till 
nästan fullkomlig färglöshet samt återvinna sin vanliga färgteck- 
ning endast helt långsamt. Man känner äfven att foreller, som 
äro inneslutna i ett täckt kärl, derifrån allt ljus är utestängdt, 
vid lockets aflyftande hastigt blekna och skall detta isynnerhet 
vara fallet med de mörkast tecknade samt af fiskare tillskrifvas 
skrämsel. AGaAssiz har förklarat dylika fenomen vara beroende 
af en rikligare pigmentafsöndring och en derpå följande plötslig 
resorption; Vv. SIEBOLD anser deremot, att alla dessa färgför- 
ändringar framkallas uteslutande af en mekanisk inverkan på 
huden (cufis). Enligt hans undersökningar finnas både i de öfre 
och undre lagren af fiskarnas hud, egendomliga ihåligheter, som 
innesluta ett finkornigt svart eller rödt färgämne och blifvit kal- 
lade kromatoforer. Dessa kromatoforer äga förmåga att ganska 
hastigt sammandraga sig, men att blott långsamt åter utvidgas. 
Det är sannolikt, att det finkorniga färgämnet finnes suspende- 
radt, likasom uppslammadt, inom en kontraktil substans, genom 
hvars sammandragning och utvidgning den olika fördelningen af 
färgämnet hos fiskarna framkallas. De svartkorniga kromatofo- 
rerna hafva i expanderadt tillstånd en stjernformig figur med 
många, särdeles långa och ferfaldigt förgrenade strålar, hvar- 
emot de rödkorniga äro mycket mindre och visa endast få, korta 
och högst obetydligt förgrenade bihang. Genom yttre mekanisk 
retning kontraheras begge slagen af kromatoforer till ytterst 
små, svarta eller röda runda punkter, hvarigenom ett svart eller 
