26 
nog vanligen kallas tårgrop (/ossa lacrymalis) ") — emot den 
lucka eller öppning i ansigtet, som är belägen emellan ossa la- 
erymalia, frontis, nasi och mazxilla superior. Skallen öfverens- 
stämmer för öfrigt till det väsendtligaste med den teckning, som 
blifvit lemnad i Recherches sur les ossemens fossiles par G. Cu- 
vier, IV pl. 5 fig. 46, dock bör det anmärkas, att på det era- 
nium vi äga, som naturligtvis äfvenledes är af en hanne, icke 
det ringaste spår finnes af en hörntand, hvilket äfven fullkomli- 
gen öfverensstämmer med alla beskrifningar öfver detta species, 
ehuru på den Cuvier'ska planehen en ganska utbildad hörntand 
är afbildad. Hela skallens längd från främre kanten af ossa 
intermaxillaria till slutet af ledknapparna på nackbenet är om- 
kring 265 m. m. De vid ändan något afbrutna näsbenen äro 
33 m. m. långa och största längden af ossa frontis uppgår till 
142 m. m. Ögonhålornas längd är deremot 45 m. m. 
Det andra paret hjorthorn, hvilket af hr kapten LINDHOLM 
enligt antecknad uppgift äfvenledes blifvit medfördt från ön Guam, 
har, ihändelse dessa horn verkeligen äro af en på Marianerna 
förekommande hjortart, säkerligen tillhört ett förut okändt spe- 
cies. Jag tror mig likväl hafva fullkomligen grundade skäl att 
betvifla riktigheten af denna lokaluppgift. Alla hittills kända 
hjortarter från de ögrupper, som äro belägna omkring s. ö. 
Asien, utmärka sig nemligen genom särdeles enkla, endast med 
tvenne utskott försedda horn, då deremot de af hr LINDHOLM 
förärade utmärkt vackra hornen hafva ett större antal spetsar, 
nemligen fem på det högra och sex på det venstra hornet. 
Dessa horn öfverensstämma, hvad förgreningen beträffar, i sjelfva 
verket med den typ, som blifvit observerad hos några för Nord- 
amerika egendomliga hjortarter. Stammens nedra, trinda del 
äfvensom de omkring 80 m. m. långa temmeligen vertikalt stå- 
ende ögonutskotten äro öfverdragna med flere längsgående tem- 
”) Såsom allmänt bekant afsöndras i denna grop ur egna säckar en 
klibbig välska, hvilken sedermera tillhårdnar och i denna form är känd 
under namnet hjortbezoar (Hirschbezoar). Äfven hos de arter, der dessa 
2ropar genom en kanal stå i förening med ögonhålorna, kunna de omöj- 
ligen erhålla benämningen af tårgropar, hvarmed de i sjelfva verket äga 
ingen förvandtskap. 
