69 
yngsta diluviala bildningarna, har DESNOYERS nyligen tillkänna- 
gifvit, det han funnit materiella bevis för menniskans samtidig- 
het med mammutdjuret i ännu äldre lager, nämligen det öfver- 
sta i tertiära formation eller det pliocena. Dessa bevis bestå 
af inskärningar och strimmor gjorda af menniskohand, hvilka 
man observerar på flere fossila ben af stora, nu utgångna däg2- 
djur i pliocena lagret vid Saint-Prest nära Chartres och äfven 
på andra ställen. Då dessa inskärningar icke kunna tillskrifvas 
andra orsaker än menniskors tillgörande, då de lager der de 
ifrågavarande fossila benen förekomma äro ovedersägligen äldre 
än de förut omtalade lagren i Sommedalen, skulle formationen 
vid Saint-Prest erbjuda det äldsta konstaterade exempel på spår 
efter menniskans samtidighet med förgångna däggdjursarter och 
om dessa förhållanden ej annorlunda kunna tydas, menniskans 
uppträdande på jorden skjutas tillbaka ända till slutet af den 
tertiära perioden och hvad Frankrike särskildt beträffar, det- 
samma varit befolkadt före den första stora isperioden. . Det 
torde dock knappt behöfva nämnas, att dessa kronologiska be- 
stämningar ännu hvila på alltför få fakta för att vara annat än 
hypoteser. ; 
Emellertid fortgå forskningarna uti ifrågavarande riktning 
oafbrutet. Under sistlidne sommar hafva i Frankrike särskilda 
grottor, der ben af högre djur finnas sammanhopade, varit före- 
mål för nya och omsorgsfulla undersökningar. Några notiser 
angående fynden uti grottorna i Garonne flodens område torde 
icke sakna ett allmännare intresse. Resultatet af dessa under- 
sökningar är bland annat det, att på den tiden, då renen lefde 
i Frankrike, bodde der redan menniskor. Men att närmare be- 
stämma denna period synes ännu vara ogörligt. Så mycket vet 
man, att under den historiska tiden renar icke funnits i Frank- 
rike. J. CAESAR har hört omtalas, att renar skulle- finnas i en 
stor skog, hvars yttersta gränser man ej kunnat nå, ej ens efter 
sextio dagars vandring. På galliska mynt finner man ej renen 
afbildad, lika litet som man finner dess ben i celtiska grafvar, 
der dock qgvarlefvor af andra djur förekomma. Ej heller har 
man i Frankrikes turfmossor eller i de Schweitziska sjöbonin- 
garna funnit ben af detta djur, Man sluter häraf, att renen 
