DARWINS teori om uppkomsten af djur- och vext- 
arter. — Af FR. W. MÄKLN. 
(Föredrag på års- och högtidsdagen den 29 April 1864.) 
Det finnes åtskilliga vetenskapliga arbeten, hvilka mycket 
mera bidragit och bidraga till lösandet af mången fråga rörande 
naturen och dess lagar genom den opposition de framkallat, än 
genom de resultater, de innehålla. Bland sådana arbeten kom- 
mer DARWINS framställning om djur- och vextarternas uppkomst 
genom såkalladt naturligt urval onekligen att intaga ett särdeles 
framstående rum. Ty ehuru det ingalunda kan förnekas, att 
bemälde författare genom sammanställningen af en mängd in- 
tressanta fakta äfven sjelf i ganska väsendtlig mån bidragit till 
kännedomen af fierfaldiga förhållanden i naturen, är det likväl 
att förutses, det en mängd naturforskare ännu länge, dels för 
att vederlägga, några troligen äfven för att försvara, den af 
honom förfäktade teorin, på det sorgfälligaste skola granska de 
möjligheter, om de ens alltid förtjena denna benämning, som af 
DARWIN blifvit framhållna som förnuftsenliga och nödvändiga 
naturlagar och af hvilka samtliga djur- och vextarters successiva 
uppkomst enligt hans åsigt varit beroende; och härigenom skall 
den naturhistoriska vetenskapen säkerligen vinna oändligen myc- 
ket mera. Det Darwinska arbetet har väckt mycket uppseende 
och i åtskilliga länder har man redan dels framställt väsendtliga 
anmärkningar emot detsamma, dels i mer eller mindre populära 
föredrag eller genom öfversättningar sökt att göra innehållet 
deraf bekant för den bildade allmänheten. 
Då jag af Vetenskaps-Societetens naturhistoriska sektion 
erhållit det ärofulla uppdraget att på denna Societetens års- och 
högtidsdag till betraktelse framställa ett vetenskapligt ämne, har 
jag ej velat lemna detta tillfälle obegagnadt, att icke allenast 
för den högtärade och upplysta församling, som genom sin bhär- 
varo förökar glansen af den anspråkslösa fest, hvarmed Socie- 
teten begår den 26-årsdagen af sin stiftelse i största korthet 
