36 
och i proportion af olikheten i yttre naturförhållanden antagit 
andra lefnadsvanor, hvarigenom de tillika i olika trakter af jor- 
den sett sig nödsakade att göra ett olika bruk af sina organer, 
och härigenom har deras organisation, både med afseende å den 
yttre formen och den inre byggnaden, under loppet af tusende- 
tal år på mångahanda sätt blifvit förändrad. Att man föröfrigt 
vid dessa kalkylers uppgörande ej behöfver knoga på tid, är en 
allmänt känd sak, ty geologerna erbjuda nog milHoner år för 
kalkylatorernes behof. 
Tendensen af den inre lifskraften hade enligt LAMARCKS 
åsigt under hela tiden visserligen alltid varit riktad åt en högre 
utveckling till en större grad af fullkomlighet, men störande för- 
hållanden hade ofta ingripit och modifierat denna tendens, hvar- 
igenom "den sammanhängande utvecklingsserien flerfaldigt blifvit 
afbruten 0. s. v. — Genom en sådan successiv utbildning från 
generation till generation har emellertid enligt denna hypotes 
jordens nuvarande representanter af djur- och vextriket ledt sitt 
ursprung, de må i öfrigt vara huru utbildade som helst +). 
GEOFFROY SAINT-HILATIRE, som äfven måste räknas bland an- 
talet af dem, hvilka i främsta rummet utbildat teorin om samt- 
liga djur- och vextarters uppkomst ur de enklaste former genom 
en långsam, men fortgående omgestaltning, ansåg att den orga- 
niska naturen är och varit föränderlig tillsammans med och ge- 
”) Bland naturforskare, hvilka sedermera uppträdt som ifriga an- 
hängare och försvarare af den Lamarck'ska hypotesen, förtjenar KÖRTE må- 
hända särskildl att omnämmas, emedan det var han, hvilken såsom bevis 
för djurarlernas successiva omegestaltning efter graden af förändrade yttre 
naturförhållanden bland annat framhöll den olikhet, som förefinnes emellan 
den tama oxen och dess förmodade stamföräldrar, de fossila oxarterna, der- 
vid han ådagalade, att den nu lefvande artens horn småningom böjt sig 
mera bakåt och blifvit snedare, emedan den i det tämda tillståndet icke 
mera ser sig nödsakad att medelst deras tillbjelp genomtränga skogssnår, 
samt alt ögonen vändt sig mera bakåt, sedan den i menniskors sällskap 
blifvit mera eftertänksam och försigtig. Med anledning af detta bevis, har 
man 1 Tyskland äfven framställt den insidiösa frågan, om oxen 2enom en 
närmare beröring med menniskan äfvenledes blifvit mera platthöfdad (, flach- 
köpfiger") än t. ex. den fossila Bos bombifrons, som utmärker sig genom 
sin särdeles kullriga panna. i 
