388 
endast hos hemtamda djur och kultiverade vexter, kunna erhåll: 
en sådan utsträckning, att derigenom icke allenast nya arte 
skulle uppstå, utan småningom äfven representanter för ny 
genera, familjer, ordningar och klasser, så är det likväl i re 
verket omöjligt att ur den korta tiderymd, under hvilken den 
naturhistoriska vetenskapen kunnat insamla fullständigare och 
mera pålitliga data, anföra afgörande och slående bevis emot 
möjligheten af en arts förändring till ett annat species, och är 
svårigheten i detta afseende så mycket större, som åtminstone i 
några fall en fråga kan uppstå, hvad den ena eller den andra 
egentligen förstår med begreppet af en art; men det är ätmin- 
stone lika säkert att icke heller någon anhängare af den Dar- 
winska läran kan framte ett enda exempel derpå, att en gås t. 
ex. förvandlat sig till en höna, en ko eller åsna till en häst, en 
apa till en menniska eller något annat dylikt fall/ Vi skola 
likväl afhålla oss ifrån alla anmärkningar tills vi varit 1 tillfälle 
att framställa åtminstone hufvuddragen af den Darwinska läran. 
Såsom hufvudorsaken till djur- och vextarternas utveckling 
från lägre till högre eller mera utbildade former, har DARWIN 
egentligen icke, såsom hans företrädare, angifvit den direkta 
inflytelsen af några yttre naturförhållanden, hvarken under den 
närvarande tiden eller under de föregående geologiska perioderna, 
emedan dessa enligt hans åsigt endast verka medelbart, utan 
han söker grunden till denna utveckling nästan uteslutande i 
sådana individuella afvikelsers utbildning genom tusendetal ge- 
nerationer, hvilka under rådande förhållanden på något sätt be- 
trygga artens tillvaro och fortkomst. «Han fäster nemligen upp- 
märksamheten på det förhållande i naturen att i hvarje land, 
ja t. o. m. på hvarje liten fläck af jordytan endast ett visst 
antal individer af vext- och djurriket kunna förekomma, emedan 
ett större antal skulle gakna utrymme eller näring, och att så- 
ledes derföre en strid fortfarande måste äga rum icke allenast 
emellan skilda arter, utan äfven emellan individerna af samma 
art om deras tillvaro. Hvarje art skulle nemligen, ihändelse ej 
någonting motverkade dess förökande, inom en jemförelsevis 
ganska kort tiderymd räkna ett ofantligt antal individer och 
allena vara i stånd att befolka hela jordytan. DARWIN anför 
