100 
den försäkran, att författaren gjort flere upplysande antecknin- 
gar 1 ämnet. 
DARWIN medger sjelf, att man kan göra ganska grundade 
inkast emot de flesta af hans åsigter och anför t. o. m. åtskil- 
liga motbevis, som påtagligen skola framställag, bland andra det, 
att i några geologiska formationer en art med ens uppträder i 
en ofantlig mängd, utan att några mellanformer på något sätt 
antyda dess successiva omgestaltning från lägre stående arter. 
Han tager för afgjordt att sådana species äro invandrade från 
ett annat land, der dessa förmedlande former nog förekommit, 
men bevisen — de ligga möjligtvis under bottnet af Atlantiska 
oceanen. Den svåraste vedersakare DARWIN emellertid alltid bar 
att påräkna emot sin lära, är naturen sjelf, som i trots af för- 
fattarens stora mängd ännu ej publicerade anteckningar med 
beundransvärd beräkning undandolt just alla bevis för en sådan 
transformationsteori. De förmedlande öfvergångarna, som onek- 
ligen borde uppgå till flere millioner arter, saknas öfverallt. Få- 
fängt efterletar man bland utgångna och nu lefvande djurarter 
det ringaste spår af en mellanlänk t. ex. emellan foglarna och 
någon af de öfriga djurklasserna och lika isolerade stå i detta 
afseende däggdjuren äfvensom flere andra djurgrupper. Släg- 
terna Lepidosiren och Protopterus kunde visserligen anses som 
isoleradt qvarstående länkar emellan fiskarna och batrachierna, 
men huru stort är dock ej afståndet från dem till fiskarna! "AGS 
skilliga föreställningar, som man i slutet af det förra och i bör- 
jan af detta sekel hyste om förmedling emellan skilda djur- 
grupper och hvilka egentligen framkallat alla förutsättningar om 
en fortgående transformation af den organiska verlden, förefalla 
vid vetenskapens närvarande ståndpunkt såsom ogrundade och 
nästan barnsliga. Hvalarna till exempel bilda säkerligen lika 
litet en öfvergång till fiskarna som något annat däggdjur; de 
förete med dem endast en högst oväsendtlig analogi. Jag säger 
oväsendtlig, emedan de ytterst få olika slag af lokomotionsorga- 
ner, hvilka man i allmänhet anträffar hos djuren, till den grad 
äro betydelselösa såsom någonting utmärkande för en djurgrupp 
(och gäller detta äfven respirationsorganerna), att naturen, så- 
som allmänt bekant, kan tilldela dessa olika slag-t. o. m. åt 
