103 
innehåll, ännu vida större, än emellan deras embryoner; att det 
emellertid måste finnas en betydlig olikhet emellan dessa ägg, 
då fullkomligen skilda djurarter derur uppstå, är väl påtagligt, 
ehuru vi, åtminstone under närvarande tidpunkt, icke kunna 
ange denna olikhet. Derjemte berättigar äfven denna af oss 
här anförda likhet icke förutsättningen af gemensamma stam- 
föräldrar; och antager man den som ett bevis för en sådan åsigt, 
borde man naturligtvis för flere temmeligen närstående insekt- 
arter, "hvilkas ägg och larver äro ganska olika, i motsatt för- 
hållande förutsätta en stor mängd ursprungligen skilda stam- 
föräldrar, hvilket DARWIN dock icke gör. 
Vi hafva i det föregående anfört, att flere djurgrupper, ja 
t. o. m. hela klasser, stå fullkomligen isolerade, utan att nägra 
förmedlande länkar med den öfriga djurverlden kunna upptes 
och det hvarken bland de utdöda eller nu lefvande formerna, 
men skulle äfven bland ett antal af åtminstone närmare 300,000 
nu lefvande lägre och högre djurarter, att förtiga den mängd 
utgångna species som man känner, mellanformer äfven förekomma 
i alla riktningar, hvilket bland detta ofantligt stora antal nog 
kunde vara möjligt, så följer deraf ännu icke, att de högst 
stående småningom utbildat sig från de lägsta, isynnerhet som 
det hvarken är bevist eller ens troligt, att alla dessa förmenta 
mellanformer existerat före den tid, då de närmast högre arterna 
först uppträdt i-en geologisk formation. Skulle man dock bland 
nu lefvande djurarter kunna framvisa ett enda fall, att ett spe- 
cies verkeligen förvandlat sig till ett annat, vore man väl be- 
rättigad att förutsätta en sådan allmän transformation, men ett 
sådant exempel har ingen ännu kunnat uppvisa. Ganska många 
fakta tala deremot för arternas beständighet. Redan i det före- 
gående har jag omnämnt, att de djurarter, som af de fordna 
egyptierna för några tusende år sedan inbalsamerades, icke visa 
den ringaste afvikelse från de individer af samma arter, som 
ännu i våra dagar anträffas i de nordligare delarna af Afrika 7); 
”) Man anser i allmänhet den liderymd af omkring 20 millioner år, 
som några geologer (prof. H. G. BRONN t. ex. i den tyska öfversättningen 
af DARWINS arbele) erbjuda för arternas transforination, för så ofantligt 
lång, alt den korta tid, under hvilken menniskorna kunnat vinna någon 
