122 
öfrigt faktiskt oriktiga. Han anför t. ex. att inga batrachier 
förekomma på oceaniska öar, emedan deras ägg förstöras af 
hafsvatten. Den största och utmärktaste art inom hela klassen, 
Cryptobranchus japonicus (= Sieboldia maxima), förekommer 
emellertid endast på en ö och på motsvarande fastaland anträffas 
" icke ens något närbeslägtadt species, hvarur denna art kunnat 
transformera sig. Likaledes påstår DARWIN, att inga större 
däggdjur anträffas på öar eller ögrupper, som äro belägna 300 
engelska mil från ett fastland, emedan han troligen anser det 
ännu -för en möjlighet att de kunnat simma så långt (!) samt upp- 
ger uttryckeligen, att på Marianerna o. 8. v. förekomma endast 
vespertilioner. Vid denna uppgift har DARWIN glömt Cervus 
marianus, som förekommer just på denna ögrupp, efter hvilken 
den äfven bär sitt namn, och dessutom finnes t. ex. på Spets- 
bergen en renart, som icke ens är identisk med den nordeuro- 
peiska. Att föröfrigt på Stillahafvets små öar, af hvilka en del 
uppkommit troligen först efter tillkomsten af den nu på jorden 
existerande faunan och floran, få arter däggdjur förekomma, borde 
ej synas förvånande, då LEON FATRMATRE 1 sitt arbete Essai sur 
les Coléopteéres de la Polynésie 1849 endast uppför 164 arter 
af denna talrika insektordning, och af dessa arter äro ännu 
några gemensamma med andra trakter och troligen på ett eller 
annat sätt öfverflyttade. 
De uppgifter, hvilka vanligen lemnas som antydningar eller 
bevis öfver enskilda arters omgestaltning till andra former, bero 
oftast på förvexlingar af närstående species eller s. k. geogra- 
fiska varieteter inom skilda zoologiska områden, eller stundom 
helt enkelt på fullkomliga misstydningar. Såsom exempel vill 
jag endast anföra följande: I tidskriften Isis för 1832 meddelas 
nemligen den observation, MÉNÉTRIES under sin återresa från 
Brasilien gjort på en uggla (Strix grallaria), hvilken blifvit ma- 
tad med bönor, maniok-mjöl o. s. v. Ugglan dog häraf natur- 
ligtvis, men vid anställd obduktion fann observatorn tarmkanalen 
sammandragen och dess innersta hud nästan läderartad. Man 
har häri trott sig finna ett bevis, huruledes en roffogel smånin- 
gom kan förändra sig till en art, som lefver af vextfrön och i 
sådant afseende citeras detta fall äfven af prof. BRONN i hans 
