123 
Handbuch einer Geschichte der Natur; den observerade kon- 
traktionen af tarmkanalen var dock säkerligen ett genom otjen- 
liga födoämnen framkalladt sjukdomstillstånd, som äfven för- 
orsakade fogelns död. Patologin kan nog uppte ett otal lik- 
artade företeelser. Vi kunde visserligen äfven anföra nog talande 
exempel ur den zoologiska litteraturen på svenska språket, men 
anse det onödigt att här framhålla desamma. 
Slutligen vilja vi yttra några ord om de skilda varieteterna 
af våra husdjur. Om man förutsätter, att alla dessa varieteter 
eller raser leda sitt ursprung från samma stamform, måste man 
sannerligen finna, att konstigt urval frambragt förvånande resul- 
tater och man kunde måhända t. o. m. anse sig berättigad att 
på grund häraf förutsätta en allmän fortgående transformation i 
naturen. Alla vetenskapliga fakta, både historiska, filologiska 
och naturhistoriska, vittna emellertid på det bestämdaste emot 
denna förutsättning. Nya Holland har, såsom man känner, ur- 
sprungligen ägt en egen hundart, kallad Pingo, hvilken visar 
samma fiendtliga sinnesstämning emot de europeiska hundraserna 
som vargen; på de abyssiniska bergen lefver ännu ett species 
((C. simensis); på de japanska öarna den såkallade Mippon och 
v. 'TscHUpI har på det evidentaste ådagalagt, att i Amerika ur- 
sprungligen funnits åtminstone tvenne skilda hundarter. Då 
species af slägtet Canis, enligt den Linnéska begränsningen, der- 
jemte äger representanter allt från nordens is ända ned till Ma- 
gellanssundet (Canis magellanicus Gray) och på Falklandsöarna 
(C. antarcticus Shaw), hvilka påtagligen alla — beträffande de 
flesta känner man det med säkerhet — frambringa fruktbara 
bastarder med skilda raser af den tama hunden, så synes den 
förutsättningen, som blifvit uttalad af zoologer, nog grundad, 
att äfven inom skilda zoologiska områden i gamla verlden fun- 
nits fere ursprungligen olika hundarter, hvilka redan af half- 
vilda folkslag blifvit dels utrotade i deras vilda tillstånd, dels 
tämda. De äldsta historiska minnesmärken vittna dessutom der- 
om, att skilda folkslag redan i forntiden ägt olika hundarter 
eller s. k. raser; i diluvial-aflagringar i mellersta och södra Eu- 
ropa anträffas fossila ben af Canis familiaris fossilis de Serres, 
Blainv., hvilka enligt kännares uppgift endast kunna jemföras 
