126 
i medlet af det första seklet efter Kr. f. uttryckeligen omtalar 
en kroasering af tarentinska får med vilda, som blifvit öfverförda 
ifrån Afrika. Att fårraser blifvit tämda inom skilda zoologiska 
områden, således af ursprungligen mer eller mindre olika geo- 
grafiska former, är man berättigad att förutsätta äfven af den 
anledning, att benämningar i flere språk, som hänföra sig till 
denna djurart, icke antyda ett lån från hvarandra, utan säker- 
ligen leda sitt ursprung från skilda folkslag, hvilka fordom tämt 
detta djur och troligen redan vid sin invandring till Europa 
medfört detsamma. Som exempel vilja vi här framhålla endast 
några benämningar i sex europeiska språk, såsom t. ex. jdärä 
(gumse), uuhi (tacka) och karitsa (lam) i finskan; gumse, bagge, 
får i svenskan; Widder, Hammel, Schaf i tyskan; mouton, belier, 
brebis i franskan; baran (OapakHt) i ryskan samt aries, vervex, 
ovis och agnus i latinet. Vi vilja härmed likväl ej förneka, att 
några författare, såsom DARWIN påstår, skridit till ytterligheter, 
då de uttalat den åsigt, att alla tama djurraser, af hvilka den 
betydligaste delen säkerligen uppkommit endast genom hybridi- 
sering, leda sin härkomst från ursprungligen skilda arter, och 
det finnes påtagligen icke heller några vetenskapliga skäl tilk 
den förutsättningen, att i England fordom funnits elfva vilda 
fårarter, såsom enligt DARWINS uppgift en skriftställare förmodat, 
emedan detta land — som påtagligen ännu efter tillkomsten af 
den nu lefvande djurverlden varit landfast med det öfriga Eu- 
ropa och på grund af fordna geologiska förhållanden kan upp- 
visa proportionsvis ganska få endemiska djurformer — troligen 
icke ägt en enda fårart i vildt tillstånd, hvilket äfven synes så 
mycket mera trovärdigt, som den engelska benämningen Sheep 
endast häntyder på en förändring af det tyska ordet Schaf. 
Alla kända vilda fårarter, som föröfrigt lefva endast i kal- 
lare regioner på högre berg, hafva utom gröfre konturhår mye- 
ket finare och kortare ullhår. Dessa sednare synas af naturen 
egentligen vara beräknade att skydda djurarter för inverkan af 
tenuioris velleris arietes progeneraverunt. Ex his rursus quicquid conceptum 
est, maternam mollitiem, paternum et avitum retulit colorem. Hoc modo 
Columella dicebat, qualemcunque speciem, que fuerit in bestis, per nepotum 
gradus mitigata feritate rediisse.< COLUMELLA, De re rustica VII, c. 2. 
