131 
farande genom generationer utbilda sig till högre varelser — 
att infusionsdjuret efter millioner år förvandlat sig till en men- 
niska? I naturen höra föröfrigt hybridiseringar af skilda djur- 
arter till ytterst sällsynta undantag och framkalla enligt regel 
endast sterila afkomlingar; geografiska varieteter eller vikarie- 
rande former, emellan hvilka en kroasering påtagligen lättast är 
möjlig, komma deremot sällan i beröring med hvarandra, och der 
detta någongång kan vara fallet, bilda afkomlingarna på sin 
höjd endast mellanformer, som i de flesta fall existera endast 
under få generationer innan de utdö eller återgå till stamformen, 
och under denna tid, ihändelse de påträffas af naturforskare, på 
sin höjd kunna tjena såsom stöd för den åsigt, att geografiska 
varieteter uppkommit genom transformation ur hvarandra, men 
framkalla dock aldrig en utveckling till högre organismer. 
Att man dels genom onaturliga tvångsmedel, dels genom 
urval och framför allt annat genom hybridisering framkallat be- 
tydliga förändringar med de festa kultiverade vexter kan ej 
nekas, men det är äfven bekant, att en betydlig del nu redan 
härigenom förlorat sin fortplantningsförmåga samt kan upp- 
dragas endast med afläggare. Det är derföre icke heller utan 
anledning man förutspått, att en total ofruktbarhet blir horti- 
kulturens slutliga undergång. Man talar visserligen om blom- 
mors och frukters förädling och finner deri ett bevis för arter- 
nas omgestaltning till mera utbildade former, men hvari består 
då egentligen denna förädling? Jo, man har i de flesta fall ge- 
nom en öfverdrifvet fet jordmån befordrat blommornas, ofta nog 
äfven frukthöljens utbildning, men denna egenhet kan vanligen, 
såsom man känner, icke fortplantas på efterkommande genera- 
tioner, emedan t. ex. de största och sötaste äppel enligt regel 
äga endast rudimentära, stundom alls inga frön; man ympar 
grenar af samma missbildade exemplar på naturfriska stammar 
och låter sålunda i sjelfva verket endast samma individuum fort- 
sätta sitt degenererade lif på en yngre stam. Ivar och en som 
är vetenskapligt bildad känner likaledes, att man vid odlandet af de 
vanliga potäterna endast omsätter stamdelar eller knoppar af sam- 
ma exemplar; fortplantas denna vext deremot med frön, uppkomma 
endast obetydliga stjelkknölar, och först genom deras omplante- 
