Om de nyaste undersökningar rörande solens afstånd 
från jorden. — Af A. KRUEGER. 
(Föredrag vid års- och högtidsdagen d. 29 April 1864) 
Högtärade åhörare! 
När man betraktar den stora grad af noggrannhet, med 
hvilken astronomin har hunnit lösa det problem, som utgör dess 
förnämsta mål, nemligen bestämmandet af himlakropparnes rö- 
relser, skulle man nästan kunna komma på den tanken, att 
denna vetenskap nära nog hade uppnått sin höjdpunkt, och att 
en vidare utveckling, åtminstone inom vissa gränser, knappt vore 
möjlig. Solens och månens orter på himmeln, deras förmörkel- 
ser, planeternas rörelser, alla dessa fenomener beräknas för en 
lång tid förut med en noggrannhet, som tyckes motsvara såväl 
de vanliga nautiska som de strängaste vetenskapliga fordringar: 
icke blott för tio, hundra år, utan äfven för till och med tu- 
sende är kan man med en betydlig grad af tillförlitlighet be- 
stämma de ställen på himmelssferen, hvilka solsystemets planeter 
med deras drabanter skola intaga och med samma säkerhet räk- 
nar man tillbaka för att ur de äldsta auktorernas uppgifter om 
solförmörkelser fixera tidpunkten för vigtiga historiska tilldragel- 
ser och derigenom sprida ljus öfver den ofta så osäkra äldre 
kronologin. Den enkla hypothesen om kropparnes attraktion, 
som utgör grundvalen för verldssystemets konstruktion, bör an- 
ses vara fullständigt bevist, ehuruväl dess innersta väsende är 
obegripligt för menniskans förstånd: ur denna hypothes härleda 
sig alla theorier öfver planeternas och stjernornas rörelser ge- 
nom stränga mathematiska deduktioner, så att astronomin der- 
igenom till en stor del förvandlat sig till himmelsk mekanik. 
Alla de data för tillämpningen af de ur attraktionsprincipen här- 
flytande mathematiska theorierna, som böra hemtas från sjelfva 
naturen eller de såkallade konstanterna för planeternas rörelser, 
hafva genom en ofantlig mängd högst noggranna observationer 
blifvit utredda och de dermed beräknade tabellerna synas för 
