136 
alltid kunna motsvara sitt ändamål; åtminstone är det för de 
med vetenskapens stränga fordringar mindre förtrogne svårt att 
inse, hvartill det kunde tjena att fortfarande anställa nya obser- 
vationer på fenomen, hvilka man så noga förut känner. 
Det vore likväl ett sorgligt förhållande, om astronomen 
skulle inbilla sig, att hans vetenskap icke lemnar rum för vidare 
utveckling. In vetenskap, som har naturen till föremål, kan 
aldrig uppnå fullkomlighet, emedan de iakttagelser, ur hvilka 
allmänna theorier härledes, enligt de menskliga sinnenas ofull- 
komliga natur aldrig kunna blifva absolut riktiga. Visserligen 
kan man genom ändamålsenliga instrumenter betydligt stärka 
sinnenas skarphet och de framsteg, man på de sednaste femtio 
år gjort i astronomiska instrumenters förfärdigande, hafva varit 
så stora, att man för närvarande knappt förmår inse, huru ob- 
servationskonsten skall vidare utvecklas. Men just dessa fram- 
steg äro ett bevis derföre, att vidare förbättringar äro möjliga, 
att till och med alldeles nya synpunkter kunna yppa sig, på 
hvilka man förut icke kunnat tänka. De nya uppfinningarne i 
telegrafin och fotografin hafva redan vid flere tillfällen blifvit 
med fördel begagnade för astronomiska ändamål: genom tele- 
grafins användning reduceras de stora svårigheter, som man förut 
mötte vid geografiska längdbestämningar, till en betydlig del, 
hvaraf den för närvarande pågående stora medeleuropeiska längd- 
gradmätningen skall visa ett nytt prof; genom fotografin deremot 
har man redan hunnit afbilda solen, månen, planeterna, till och 
med dubbelstjernor och isynnerhet för solobservationer kan dess 
begagnande blifva högst nyttigt. Man kan således icke tvifla 
på, att observationskonsten ständigt går framåt, och derigenom 
är behofvet af fortfarande nya observationer tillräckligt moti- 
veradt. 
Men om äfven observationskonsten skulle råka blifva sta- 
tionär, så skulle icke desto mindre observationernas oafbrutna 
fortsättande vara behöfligt för att kontrollera, huruvida plane- 
ternas rörelser öfverensstämma med nyare observationer. Men 
hvartill skulle en sådan fortfarande kontroll tjena, kunde man 
möjligtvis fråga? HEnär astronomin konstruerar hela systemet på 
en så orubblig grundval som den allmänna gravitationen, genom 
