140 
och OLAUS RÖMER i Europa samtidigt anställda Marsobservationerna 
till 22000 jordradier, CASSINI fann 21000, MARALDI 20100, LACAIL- 
LE, som år 1750 och 1751 observerade på Goda Hopps udden 20000, 
samt ur Venus observationer nära nog samma resultat. Denna 
method lemnade emellertid rum för allvarliga betänkligheter: det 
var då för tiden omöjligt att med tillräcklig säkerhet mäta de 
små qvantiteter, på hvilka resultatet beror. Men det finnes en 
annan method, som för ifrågavarande ändamål är vida fördel- 
aktigare, emedan den är nära nog oberoende af mätningsappa- 
raternas större eller mindre fullkomlighet: observationen af de 
så kallade Venuspassagerne. Om en af de inre planeterna, till 
exempel Venus är nära jordbanan och jorden för samma tid i 
samma riktning till solen, som Venus innehar, eller med andra 
ord, om solen, Venus och jorden befinna sig i samma linie, ser 
man Venus röra sig öfver solskifvan. Den visar sig då såsom 
en liten becksvart skifva, som under en tid af högst 7 timmar 
vandrar öfver den glänsande solen. Detta märkvärdiga fenomen 
kan man noga iakttaga med tuber af ganska måttlig storlek och 
momenterna för planetens inträde och utträde låta mycket väl 
observera sig. Venus är under sådana förhållanden högst nära 
jorden, på omkring ?8/,9, dels af solens distans. Föreställer 
man sig nu, att detta fenomen observeras från flera ställen på 
jorden, nära nordpolen och sydpolen till exempel, så måste det- 
samma visa sig mycket olikartadt, ty planetens synbara väg öf- 
ver solen eller dess projektion derpå förändras betydligt genom 
ståndpunkternas olikhet. ”Fiden för dess inträde och utträde, 
för dess vistelse på solen, allt skall vexla med astronomens 
ståndpunkt och så vida denna genom geografisk longitud och 
latitud är bestämd, kan äfven Venus afstånd genom en ganska 
enkel kalkyl utrönas. Emedan man nu här endast behöfver 
noga iakttaga tiderna för fenomenets olika stadier, är man all- 
deles oberoende af komplicerade instrumenters mångartade fel, 
af luftens inflytande på ljusstrålarnes väg, samt andra menligt 
inverkande orsaker. Den berömda HALLEY observerade år 
1677 på ön S:t Helena en passage af planeten Merkurius öfver 
solen; vid detta tillfälle råkade han närmare begrunda dessa 
företeelsers natur och han märkte snart den ovanliga nytta, 
