146 
nuspassagerne skola, vi våga hoppas det, kasta något ljus öfver 
denna ömtåliga fråga, om det då lyckas att få talrika och goda 
observationer, men man kan ingalunda räkna på ett defmitivt 
afgörande, emedan omständigheterna i allmänhet, såsom jag förut 
anfört, skola vara föga gynnsamma. Under sådana förhållanden 
kan man icke förundra sig, att man ännu engång återkom till 
de förut flere gånger misslyckade Marsobservationerna. Om 
hösten 1862 inträffade en Marsopposition, som var särdeles eg- 
nad, emedan planetens afstånd från jorden var mycket litet. 
Hufvudvilkoret för en lycklig framgång var, att man observerade 
efter en och samma plan. Från observatorium i Pulkowa utgick 
ett af d:r WINNECKE utarbetadt förslag till en sådan, som på 
många observationer adopterades. Isynnerhet var det vigtigt, 
att två observatorier, söder om Eqvatorn, San Jago och Goda 
Hopps udden förklarade sig villiga, att deltaga häri, ty alla 
nordliga observatorier kunna ingenting uträtta utan de sydligas 
medverkan. Arbetets definitiva resultat kan man icke ännu an- 
föra, emedan dess beräkning har blifvit fördröjd genom svårig- 
heten, att inom kort tid samla alla observationerna från så af- 
lägsna orter, men ur de på Goda Hopps udden och Pulkowa 
anställda observationerna följer en betydlig förminskning af ENC- 
KES soldistans, som utmärkt väl låter förena sig med den, som 
följer ur de anförda theoretiska undersökningarne. Det synes 
således afgjordt, att solen verkligen är betydligt närmare, än 
man hittills antagit. 
För öfrigt har man äfven kommit till samma resultat, på 
en helt annan väg, som jag utber mig få antyda med några 
ord. Genom astronomiska observationer kan man nemligen be- 
stämma ljusets hastighet i verldsrymden, d. v. s. man kan noga 
uppgifva det antal af sekunder, som en från solen utgående stråle 
behöfver, för att tillryggalägga vägen derifrån ända till jorden. 
Deremot har den franska fysikern FIzEAU lyckats uppfinna vissa 
högst snillrika apparater, som tjena att observera, i hvilken tid 
en ljusstråle genomlöper en väg af en bestämd längd, till exem- 
tionerna finner en större solparallax, än EnckKE för fyratio år sedan hade 
kunnat finna, nemligen 5”.832, hvilket resultat ganska väl låter förena sig 
med de öfriga här framställda nyaste undersökningar. 
